KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 28. N:U 5. 123 



sid. 41 omnämnda kvärtsiten N. om Lövris sseter kunde i så fall äfven vara ett inne- 

 slutet parti. Bestämdt afgöras kan denna fråga emellertid för närvarande ej. 



Inom det granitområde, som utbreder sig ö. om Bryedalen, är hufvud bergarten 

 temligen lik den i det nyss omtalade området; den är nemligen en mestadels grå, stundom 

 svagt rödlett, medelgrof till temligen grof, jemnkornig granit. Andra, delvis mindre grofva 

 granitarter, äfvensom diorit, förekomma dock derjemte. Äfven denna granit genomsättes 

 af gångar af olivindiabas. En grofkornig sådan, mycket lik den bekanta vid Asbyn i 

 Eliaalen, finnes S. om Jot safter. Efter all sannolikhet är således denna granit af 

 samma ålder som den i det sydvestligare området förekommande. Vid Finsta i Bryedalen 

 har graniten ett mycket förstördt utseende och en stående, i N.-S:lig riktning strykande 

 skiffrighet. Sannolikt står detta i samband med den här långs dalen framstrykandc stora 

 förkastningen. I de förekomster af kalksten (antagl. Birikalk), hvilka vid Undset och i 

 Finstakletten finnas invid graniten, är bergarten något mera kristallinisk än vanligt. 



Den vid Holöien, V. om norra ändan af Langsjön, anstående graniten är grå och af 

 samma typ som den i området O. om Bryedalen. Detsamma kan sägas om den, som 

 uppsticker i dalen NO. nedanför Sålekinnen; dess färg är dock något rödaktig. De 

 öfriga kring Sålekinnen förekommande graniterna äro starkt pressade och befinna sig i 

 abnormt läge. I granitområdet nordvest vid norra ändan af Faemunden är bergarten gra 

 eller svagt rödlett, temligen grof, i det hela ganska lik den i de sydvestligare områdena. 

 Äfven här genomsättes graniten af gångar af olivindiabas. 



I de nu omnämnda granitpartierna, hvilka mellan Atnesjön och Faeinunden uppsticka 

 i sparagmitfältet, är bergarten således temligen ensartad; alla dessa partier synas utgöra delar 

 af ett och samma granitmassiv, der hufvudbergarten är grå, temligen grof och jemnkornig. I 

 de granitpartier åter, hvilka der och hvar äro synliga i trakterna N. och Ö. om Faemunden, 

 är bergarten af en något annan typ; den är nemligen der mestadels rödlett, medelgrof, 

 temligen oligoklasrik, ofta titanitförande och något porfyrisk genom inströdda blekröda 

 intill centimeterlånga ortoklasindivider, således i det hela liknande graniten vid Vemdalen 

 och Rätan. Sådan är t. ex. graniten vid Gröfvelsjön när den är mest typisk och ej för- 

 störd, hvilket den dock närmast sparagmitgränsen vanligen är, graniten i Vigelen, i Skars- 

 fjeldene o. s. v. Äfven här genomsättes graniten af gångar af olivindiabas, såsom t. ex. 

 i Ruten fjäll N. om Vigelen. Mera starkt porfyrisk granit förekommer i dessa trakter, så 

 vidt mig bekant, endast vid Kölsjön (GNO. om Fjätsjöru), der en rödlett, medelgrof granit 

 med intill 2 å 3 cm. långa fältspatströkorn uppträder. Bergarten har dock mestadels 

 detta förstörda, utseende, som graniterna, såsom nyss nämndes, i regeln hafva i närheten 

 af sparagmitgränsen. 



Skarsfjeldenes granit omgifves af porfyriska bergarter. Dessa genomsättas af gra- 

 niten och äro således äldre än den. 1 De bestå dels af verkliga porfyrer mer eller 

 mindre starkt förskiffrade, bruna eller gråaktiga och mestadels med tät grundmassa och 

 små, spridda strökorn, och dels af med porfyrerna nära sammanhängande bergarter af 

 klastisk natur, på samma sätt som fallet är inom Dalarnes porfyrområde, såsom redan 

 nämndt. Detsamma är ock förhållandet i porfyrpartierna V. om Areskutan. Den all- 



1 Granitpartierna på denna sträcka äro å kartan utlagda väsentligen efter HÖRBYES iakttagelser. 



