KONGL. SY. VET. AKADEMIENS HANDL1NUAK. BAND 28. N:Q 5. 125 



Veckningar och öfverskjutningar. 



Teckningar. 



Redan en blick på kartan visar, att Troridhjemsfältets tektonik i första rummet be- 

 herrskas af ett stort vecksystem med i det stora hela NNO.-SSV:ligt förlopp. Detta är 

 den skandinaviska bergskedjans vecksystem, som här helt naturligt gör sig gällande fram- 

 för alla andra. Mångfaldiga gånger vexla tråg och sadlar i detta vecksystem; bland alla 

 dess linier äro emellertid tvenne trågiinier de mest framträdande, de tvenne nemligen, 

 långs hvilka ncdpressningen varit störst. Vi vilja här kalla, dem »kärrilinier». Den östra 

 af dessa går temligen nära fältets östra gräns. I norr markeras den af Sulskiffrarnes 

 hufvudzon, sydligare, när denna upphört, af Merakerszonen. Den vestra kärnlinien stryker 

 genom Snåsen öfver Inderön och Ekne till Höilandet och vidare nedåt Surendalen. Mellan 

 dessa båda finnes en tredje stor traglinie, den midtrc kärnlinien, som dock lidit betydliga 

 störingar på ett par ställen och i det hela är mindre framträdande än de båda närada* 

 utom i fältets sydligaste del, der den spelar hufvudrolcn. 



Kring så väl den östra- som den vestra kärnlinien är lagerställningen i stort taget 

 synklin; regelbundnast framträder detta i fråga om den östra linien. Närmast kring den 

 stå lagren ungefärligen lodrätt, men på båda sidor uppträder en följd af skarpa, veck med 

 isoklin stupning in mot kärnlinien. Med tilltagande afstånd från denna blir stupningen i 

 regeln allt flackare, öfverstjelpningarne således allt starkare, och till sist uppträda öfver- 

 skjutningar. Se profilerna ta fl . 4. 



En annan starkt veckad zon, hvilken äfven torde tillhöra det stora skandinaviska 

 vecksystemet, är den, som frän trakten N. om Randsfjorden stryker mot Ö. öfver Mjösen, 

 0. om hvilken sjö den böjer sig mot NO. och berör vestligaste kanten af Dalasandstenens 

 eljest från veckningar fria fält. Kjerulf har framhållit kontrasten mellan denna starkt 

 veckade zon, der lagren delvis äro inverterade mot S., och området närmast i N. med 

 dess mera sväfvande lagerställning. Dock torde veckningar finnas äfven der, men skarpare 

 och mera öfverstjelpta mot S. och i följd häraf mera dolda. 



Det regelbundna förloppet af vecken i det stora skandinaviska vecksystemet stores 

 på sina ställen af andra veckningar, som tvärt öfverskära dem, och då blir vanligen en 

 mycket förvirrad tektonik följden. Ett sådant tvärveck går genom Våge utefter Ottadalen 

 och vidare mot OSO. Det sätt, på hvilkct den i Formokampen ryggformigt uppstickande 

 ögongneisen blifvit veckad när den SO. om Sel inkommer i sagda tvärveck, visar, att 



