KONGL. sv. VET. AKADEMIENS HANDLING Al,'. BAND. 28. N;0 5. 129 



bergarter bestående fält, hvilket icke blott petrografiskt, utan äfven topografiskt skarpt 

 skiljer sig från den onigifvande siluren, öfver hvilken det höjer sig, och mot h vilken dess 

 gräns mestadels markeras af tvära afsatser, synnerligast så i söder och i öster. Vi vilja 

 här benämna i fråga varande fält efter det lilla vackra Ansättfjället, som bildar dess 

 högsta del. 



Ansättfältets skiffrar ligga i det stora hela sväfvande, vanligen med en flack stupning 

 in mot fältets midt, skiljande sig således äfven härutinnan frän siluren, hvilken mestadels 

 är starkt skrynklad. I fältets södra del, och äfven nordligare i dess kanter, är glimmer- 

 skifferartad sparagmitskiffer af högfjällskvartsitens typ rådande. Längst i norr finnas dock 

 mellan denna och siluren gneisiga bergarter. I samband med sparagmitskiffern före- 

 kommer på ett par ställen groft konglomerat med bollar företrädesvis af porfyrer, men 

 äfven af ljusa och violetta kvartsiter, hälleflintor m, m., dock har aldrig någon boll an- 

 träffats, som kunnat hänföras till någon af silurfältets bergarter. Särdeles mäktigt är 

 sådant konglomerat utbildadt i bergen N. om Offerdal. Fältets inre och högsta delar, 

 Ansättfjället och dess omgifningar, uppbyggas — såsom redan i det föregående blifvit 

 nämndt — af lösare skiffrar, hvilka petrografiskt närmast kunna sammanställas med Röros- 

 gruppens. Mellan dessa och den underliggande sparagmitskiffern finnes — åtminstone i 

 SV. — mörka hornblendeskiffrar liknande de bland Areskiffrarne vanliga. I fråga om så 

 väl petrografisk beskaffenhet som ordningsföljd hafva Ansättfältets skiffrar således sina 

 analogier i Seve- och Rörosgrupperna. 1 



Ansättfältets gränsförhållanden mot siluren hafva varit föremål för jemförelsevis 

 noggranna undersökningar af flera geologer. Jag kan derför styrka min uppfattning af 

 dessa gränsförhållanden genom observationer äfven af andra. Från fältets södra kant, N. 

 om Offerdal, meddelar Högrom en mycket upplysande profil, som här reproduceras, fig. 

 64. Han säger om densamma: »Kontakten, som kan följas vid konglomeratbrantens fot 



Fig. (54. Profil från Kaxås till Berg i Offerdal. 

 (Efter Högbom.) 



Kaxås. Almäsen. Berge. Klatnor. 15erg. 



p porfyr; s silur; kv glimmerskifferartad kvartsitskiffer; kg konglomerat; t — t öfverskjutuingsplan. 



länga sträckor ofvanför Berge och Kläppe m. fl. byar, är fullkomligt tydlig. Man ser 

 det vanligen starkt pressade och metamorfoserade konglomeratet med en något ojemn, 

 men dock i det stora hela ungefär horisontel yta liggande på starkt pressade lerskiffrar, 



1 HÖGBOM gifver på sin karta detta parti en alldeles egen beteckning på den grund, att han anser det 

 bestå af Seveskiffrar och metaniorfiska silurskiffrar, hvilka »blifvit bokstafligen inknådade i hvarandra (sid. 41). 

 Jag vill ej förneka möjligheten af, att en sainnianknådning af olika skiffevkomplex kan här på sina ställen finnas, 

 men så vidt min erfarenhet går, består dock partiets så att säga ram af rena Seveskiffrar utom i norr, der urberg 

 tillkommer, under det att dess centrala del — om ej uteslutande, så dock öfvervägande — utgöres af skiffrar hänförbara 

 till Rörosskiffrarnes kategori. 



K. Sv. Vet Akad. Handl. Bd 28. N:o 5. 17 



