KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 28. N:0 5. L31 



denna bottenlagrens beskaffenhet framgår, att Ansättfältets bergarter ej blifvit på normalt 

 sätt aflagrade på siluren, utan att deras läge på denna är något abnormt och sekundärt, 

 och då finnes ej någon annan möjlighet än att antaga dem hafva kommit på sin nu- 

 varande plats genom en öfverskjutni ng. Under detta antagande blir det ock begripligt, 

 att deras petrografiska motsvarigheter finnas endast i formationer, som äro äldre än de 

 omgifvande silurlagren, neraligen: urberg, Sevegruppen och Rörosgruppen. Ansättfältet 

 måste således vara en öfverskjuten skolla. Men hvarifrån har då denna skolla kommit? 

 Helt säkert ej från den närmaste trakten, ty så väl i V. vid Jnfvcln som i N. vid King- 

 sjön hvila bläkvarts och silur direkt på urberget. Hvarken på det ena eller andra stället 

 finnes spår af Seve- och Röros-gruppernas bergarter sådana de äro utbildade i Ansättfältet. 

 Först långt vestligare, på andra sidan riksgränsen, träffa vi Seve- och Röros-grupperna på 

 deras normala plats mellan urberget och siluren. 



Landverk-skollan. Mellan Offerdal och Alsen, således litet S. om Ansätt-skollan, 

 reser sig öfver silurfältet en topografiskt skarpt markerad höjd känd under namnet Land- 

 verkshöjden. Den består af kvartsitiska bergarter. Förherrskande är en ljus, grönstrimmig, 

 tydligt skiktad kvartsit liknande högfjällskvartsiten. Under den träffas i höjdens östra 

 del en mindre tydligt skiktad och mörkare kvartsit, som liknar vissa varieteter af Vem- 

 dalskvartsiten. Dessa kvartsiter hafva flackt läge och hvila otvifvelaktigt på silur. De 

 genomsättas af flera gångar af Ottfjällsdiabas. Äfven Land verkshöj den kan ej gerna 

 tolkas annat än såsom en öfverskjuten skolla; af dess läge är det ock påtagligt, att den 

 ej är annat än en från Ansättens skolla afskild del. 



Fuda-skollan. Vester om Myssjö (S. om Storsjön i Jemtland) höjer sig en skog- 

 platå, som mot V. sträcker sig inemot Oviksfjällen och Hundshögen. I motsats till om- 

 gifningarnes ej nämnvärdt pressade bergarter, äro de i denna, platå starkt förskiffrade, 

 och de hvila såsom stupningsförhallandena rundt kring platåranden visa — med flackt 



läge på alla dem, som uppträda i det kringliggande lägre landet. Dessa äro flerehanda: 

 blåkvarts, sparagmit, granit och siluriska skiffrar. De sist nämnde, som angränsa i norr, 

 äro starkt veckade. Här hafva vi således åter en skolla af förskiffrade bergarter, hvilken 

 med flackt läge hvilar diskordant på sitt underlag. Efter en liten å, Fudan, som upp- 

 rinner ungefär i dess midt, vilja vi benämna denna skolla »Fuda-skollan». 



Hufvudbergarten i Fuda-skollan är en finkornig, vanligen något grönaktig och tem- 

 ligen starkt förskiffrad sparagmit. Mot V. blir bergarten finare och delvis något kristallinisk; 

 vissa lager hafva der utseende af grof, kloritisk skiffer. Vid skollans östra kant hafva pa 

 ett par ställen konglomerat observerats; så t. ex. vid Högan något ofvanför dess saniman- 

 flöde med Hofvermoån, der ett groft, breccieartadt och synbarligen starkt pressadt konglo- 

 merat anstår, bestående af bollar af granit, kvartsit, kvarts m. m. i ett smutsgrönt, sparag- 

 mitiskt bindemedel. Något nordligare, vid Tossåsen, hafva bitar af kvarts, röd skiffer och 

 fältspat observerats i den fina sparagmiten. 



Vester om Köfra har Högbom under sparagmitskiffern, men pä de siluriska lagren^ 

 funnit en bergart, som han misstänker vara en starkt pressad porfyr, 1 och från Nybodarne 



1 1. c. tig. 2. 



