132 A. E. TÖRNEBOHM, DET CENTRALA SKANDINAVIENS BERGBYGGNAD. 



i 



vid Galan, således från skollans vestra kant, omtalar samme författare bergarter, som hafva 

 utseende dels af porfyroider, dels af ytterligt sträckta gneiser. Af ven i bottnen af denna 

 skolla finnas således på sina ställen starkt pressade urbergarter. 



Skillnaden mellan skollans bergarter och de underliggande är i allmänhet påfallande, 

 äfven när bådadera äro kvartsitiska. Ett exempel härpå kan man se i Galberget (mellan 

 Galan och Arån). Detta berg består af blakvarts med undantag af den öfversta delen, 

 hvilken bildas af en grön, hård och seg gnuggsten, som uppåt blir allt mer sparagmit- 

 skifferartad- Nedanstående afbildning, tagen från ett ställe i närheten, kan gifva en före- 

 ställning om hur starkt pressade skollans bergarter här blifvit. 



Fig. 66. Veckad sparagmit vid Galberget med kvartsfyllda sprickor (kv). Skala 1 : 2. 



Frönberg-skollan. De NV. om Idre belägna Frönbergen bestå ■— såsom redan länge 

 kändt — af vacker ögongneis, hvars skiffrighet i det stora hela faller flackt mot NV. 1 

 söder underlagras ögongneisen närmast af ljus, förskiffrad sparagmit; i NV. öfverlagras 

 den af en liknande bergart, men ännu starkare utvalsad och förskiffrad, en verklig sparag- 

 mitskiffer, ofta genomdragen af ådror fyllda med kvarts och fältspat, stundom äfven med 

 jernglans. Sådana ådror äro för öfrigt ganska allmänna i starkt pressade sparagmiter. 1 

 trakten V. och N. om Fjällguttusjön på norska sidan hvilar denna sparagmitskiffer med 

 flackt sydlig eller sydostlig stupning på gråaktiga, ej nämnvärdt förskiffrade sparagmiter. 

 Dessa förhållanden angifva, att här åter en öfversk juten skolla förefinnes. 



I Frönbergens ögongneis äro pressfenomenen i det hela mindre framträdande än i 

 den i V. angränsande sparagmitskiffern, men dock ganska påfallande. I följd af skift- 

 ringens flacka hufvudstupning mot NV. förete bergen åt detta håll svaga sluttningar, men 

 deremot tvärbranta afsatser åt det motsatta. I de lodräta bergväggarne har man här godt 

 tillfälle att se, hurusom i gneisen massformiga partier omvexla med sådana, som äro så 

 ytterligt utvalsade, att de stora fältspatögonen omformats till tunna strimmor. Dessa 

 starkt pressade partier bilda liksom smala zoner mellan de öfriga, och förföljer man dem 

 så visar det sig, att de än konvergera, än divergera. Gneisen har med andra ord i stort 

 denna linsstruktur, hvilken är så vanlig hos sådana starkt pressade bergarter, som ur- 

 sprungligen varit, åtminstone närmevis massformiga. 



Utom ögongneisen förekommer en annan gneisig bergart i denna trakt. Vid den 

 öfre bron vid Floåsen anstår nemligen en rödlett, medelgrof granitgneis, och en liknande 



