KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 28. NU) 5. 139 



bergarterna, och då vidare ögongneisen, såsom vi nu veta, är äldre än sparagm informa- 

 tionen, så hänvisa förhållandena i Svarthammerpartiet ined bestämdhet på, att dervarande 

 sparagraitsandstenar tillhöra en öfverskjuten skolla, i hvars botten trasor af det yngsta 

 urberget, ögongneisen, följt med. Men Svarthammerens parti och Kvitvolas parti äro 

 påtagligen genom Engerdalens djupa skärning skilda delar af ett ursprungligen sam- 

 manhängande fält, och de i det förra så tydliga bevisen för befintligheten af en öfver- 

 skjotning hafva derför ock beviskraft äfven för det senare, särdeles som äfven i detta 

 flera förhållanden peka i samma riktning, såsom vi förut hafva sett. 



Koppang-skollan. I trakten kring och N. om Koppang i österdalen förefinnas mycket 

 invecklade och abnorma lagringsförhållanden, samt mångenstädes äfven starkt pressade berg- 

 arter. Här hafva vi åter en öfverskjuten skolla, den mest komplicerade men äfven den mest 

 intressanta af alla de skollor, som förekomma inom vårt område. Den börjar något S. 

 om Koppang och sträcker sig mot N. till inemot ( )v. Rendalens kyrka, omfattande ölber- 

 get och Månsasterklet i V. samt Valesjöberg i ( ). 



Bergarterna i trakten kring Koppang och deras ordningsföljd hafva redan i det 

 föregående blifvit omnämnda. De vigtigaste af dem äro i ordning uppifrån — nedåt: 



Sparagmitsandsten, 

 Koppa ngskiffer, 

 Bi rik al k sten, 

 Kvartsit, 

 Ögongneis. 



Sparagmitsandstenen, hvilken vanligen är rödaktig, men stundom blåaktig, såsom 

 t. ex. N. om Buruen, öfvergår uppåt i dels rödaktig, dels ljus, mer eller mindre förskiff- 

 rad sparagmit, stundom med porfyriskt inströdda större korn af violettbrun till rödbrun 

 fältspat. ' Sådan är bergarten i hela Morafjeld, som intager skollans midtparti. Vi skola 

 nu följa skollans gränser. 



Det NV. om Koppang på vestsidan af Gloinmen belägna Ulberget består af ögon- 

 gneis vexlande med en mörkgrön, temligen fin, skiffrig bergart, antagligen en förskiffrad 

 grönsten. Vester om Ulberget ligger ett annat berg, något högre än detta. Högt uppe 

 i dess sydöstra sluttning, ungefär i jemnhöjd med Ul bergets topp, finnas några hällar af 

 en starkt sträckt ögongneis med strimlikt utdragna ögon. Den stupar flackt SO. I dess 

 liggande uppträder en mörk, temligen finkornig sparagmit, som ej är förskiffrad. Vi 

 hafva således här en starkt förskiffrad äldre bergart hvilande på en ej förskiffrad yngre; 

 mellan dem måste följaktligen ett öfverskjutningsplan framgå. 



Ögongneisen i Ulberget fortstryker mot N. öfver Månsasterklet bildande en små- 

 ningom afsinalnande zon. Den utgör skollans vestra kant. SV. om Månsasterklet finnes 

 dock V. invid ögongneisen en i hög grad förskiffrad sparagmit, som möjligen äfven kan 

 tillhöra skollan, enär de omgifvande sparaginiterna ej pläga visa några påfallande press- 

 fenomen. På sträckningen från Glommen mot N. till Kiv-sjöarne är stupningen invid 



1 Sparagmit med detta utseende har jag ej sett i sparaginitfältet närmast utomkring skollan, men inemot 

 fältets nordgräns är sådan ej ovanlig. 



