o 



140 A. E. TÖRNEBOHM, DET CENTRALA SKANDINAVIENS BERGBYGGNAD. 



gränsen mycket brant, delvis t. o. m. utåt, frän skollan, ett förhållande som — så vidt 

 mig bekant — är enastående inom vårt områdes skollor. Efter gränsens vidare förlopp 

 mot N. sker dock snart en omkastning, och redan vid Harrennen är stupningen flackt 

 mot Ö. I nämnda djupa bäckskärning, der berggrunden är jemförelsevis väl blottad, kan 

 man se, hurusom skollans lägsta del har en ganska komplicerad sammansättning. Se 

 profil lig. 74. Skollans underlag bildas här af den längst i V. synliga grå sparagmiten. 



Fig. 74. Profil efter Harrennen. 



Ö. 



9 ks g 



s grå sparagmit; k grå, finkristallinisk kalksten, starkt sträckt; kv kvartsit med dolomit; g starkt pressad gneis; ks 

 sparagmitskiffer och knottrig, kalkig kvartsit; kv' ljus, kvartsig sparagniitskiffer med hvit dolomit. 



I följd deraf, att Rendalens stora förkastning, utefter hvilken det i V. belägna 

 partiet sjunkit, genomskär skollan, är dennas nordgräns Ö. om Rendalen förflyttad om- 

 kring 10 km. mot S. Bergarterna på östra sidan af Rendalen midt emot Harrennen äro 

 ej förskiffrade och tillhöra säkerligen ej skollan. Denna visar sig åter först vid Mistra. 

 Den första häll man träffar, när man följer denna å från Rena uppåt, är en ytterst starkt 

 pressad ljus sparagmit stupande flackt mot V. Strax ofvanför den anstår medelgrof 

 granit med ett något förstördt utseende, men ej förskiffrad. Här hafva vi således åter 

 en god gränspunkt. Den förskiffrade sparagmiten är vidare synlig utefter S. Renåen, 

 der den stiger ända upp pä platån. Den som vill se en riktigt pressad och utvalsad 

 sparagmit kan få tillfälle dertill här. Bergarten är tunnskifvig, något storbucklig, och 

 hvarje dess korn är utdraget till en liten strimma. I de ofvanför liggande fjällkupperna 

 åter är bergarten grå sparagmit med vanligt utseende. 



Söder om S. Renåen är berggrunden mycket jord täck t, och jag kan ej anföra någon 

 god gränspunkt förr än den i Androgåsen, S. om Valesjöberg, der vi återfinna ögongneisen 

 vid skollans kant. Rörande de invecklade förhållandena här må hänvisas till kartskissen 

 fig. 76 och profilen lig. 77. Vester om Storsjön anstår midt emot Androg mäktig Biri- 

 kalk. Antagligen är skollans gräns att söka strax S. om denna; jordtäckning gör dock 

 förhållandena här otydliga. Vester om Stor-Elvedalen reser sig ett litet vackert fjäll 

 kalladt Snipen. Med sin södra, tvärbranta sida och sin långsluttande norra ser det ut som 

 om det blifvit öfverskjutet mot S. På den motsatta, östra, sidan af Glommendalen ligga 

 ett par mindre berg med likartad byggnad. Man skulle på grund af de topografiska 

 formerna kunna tro, att öfverskjutningsplanets utgående vore att finna vid foten af dessa 

 tvära afsatser, men så är icke fallet. Anda ned ifrån elfven och upp till Snipens topp 

 är bergarten ljus sparagmitsandsten, som uppåt blir allt mer förskiffrad, dock kan för- 

 skiffringen äfven på toppen ej sägas vara särdeles stark. Snipens hela massa är tydligen 

 en kontinuerlig bildning, men den uppåt tilltagande förskiffringen låter förmoda, att 

 öfverskjutningsplanet gått strax ofvanför Snipens topp. Dess utgående finnes äfven ganska 

 riktigt strax N. om Snipen. Det berg, som ligger mellan denna och Tryeåen, består 

 nemligen af Koppangskiffer hvilande på Snipens sparagmitsandsten. Denna öfverlagring 

 är abnorm, ty Koppangskiffern tillhör en lägre nivå än sandstenen och är för öfrigt 



