146 A. E. TÖRNEBOHM, DET CENTRALA SKANDINAVIENS BERGBYGGNAD. 



skollan ursprungligen hörde. Hvad åter den grå sparagmiten beträffar, så synes det 

 enklast att uppfatta den såsom en normal inlagring i fylliten. Det skulle visserligen äfven 

 kunna tänkas, att den kunde tillhöra en under den stora öfverskjutn ingen liggande mindre 

 öfverskjutningsskolla, men då möter den svårigheten, att i den riktning, hvarifrån trak- 

 tens öfverskjutningar kommit, d. v. s. från NV., ieke någon dylik grof grå sparagmit 

 är känd. 



Vi hafva nu gjort bekantskap med en hel följd af abnormt liggande skollor, som 

 ej låta sig förklaras annorlunda än genom öfverskjutningar, och i hvilka äfven bergarternas 

 ofta ytterligt starkt pressade och utvalsade beskaffenhet bär vittne om den oerhörda me- 

 kaniska åverkan, för hvilken de varit utsatta. Längre mot sydvest finnas efter all sanno- 

 likhet flera sådana skollor, men dem känner jag ej af egen erfarenhet, enär jag blott 

 föga berest den delen af kartområdet. Björlykke uppgifver, att de S. om Espcdalsfjällen 

 belägna Snurenfjeld, Dybkjaernfjeld och Fukhammerne bestå af gabbro, och i så fall torde 

 den hafva fått sin nuvarande plats på samma sätt som Espedalsfjällens. Kjerulf angifver 

 granit och kvartsit i Hemsedalsfjällen och i fjällen på båda sidor om Helevand såsom 

 liggande på Valders stora fyllitfält, och då kan denna öfverlagring — att döma af alla 

 analogier — icke vara normal. På kartan hafva derför äfven de nämnda, fjällpartierna 

 betecknats såsom öfverskjutna. 



Den stora öf ver skjutningens hufvudskolla. 



De i det föregående omtalade isolerade skollorna äro — såsom redan antydt — att 

 betrakta såsom genom denudationen lösskilda delar af en stor öfverskjutni ng. Vi vilja 

 nu öfvergå till dennas hufvudparti eller den stora öfverskjutna skolla, som ännu samman- 

 hänger med de bergmassor i vester, från hvilka utpressningen skedde. Först vända vi 

 oss då till denna stora skollas nuvarande ytterkant. 



Hufvudskollans ytterkant. Mera än på något annat ställe hafva i trakten kring 

 Areskutan gränsförhållandena kring den stora öfverskjutningen blifvit undersökta och be- 

 skrifna. Detta har haft sin orsak i flera omständigheter. Trakten är jemförelsevis lätt 

 tillgänglig; försteningsförande silur finnes i Areskiffrarnes omedelbara närhet, och dessa 

 senares öfverlagring öfver den förra är mera än annorstädes vid skollkanten otvetydig. 

 Vi vilja derför börja redogörelsen för förhållandena vid skolians ytterkant med en fram- 

 ställning af dem i trakten kring Areskutan. 



Ofverskjutningsskollans ytterkant går något O. om Areskutan, men V. om detta 

 fjäll är skollan genombruten, och i följd häraf är underlaget, siluren, synligt icke blott 

 ( ). utan äfven V. om Areskutans skifferparti (se kartan och profilen fig. 85). I vester 

 är t. o. m. silurens underlag blottadt; vi se det i Mullfjällets porfyrmassor. På båda 

 sidor om Areskutan stupar siluren, som närmast fjället är öfversilur, såsom dess för- 

 steningsförande kalkstenar visa, in under Areskiffrarne; öfverlagringen är otvetydig, men 

 kontaktförhållandena äro på olika ställen något olika. Några exempel må anföras. Öster 



