KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 28. N:0 5. 153 



En inre gränspunkt för den öfverskjutna skollan finna vi genast, om vi uppsöka det 

 i förra afdelningen omtalade ställe NO. om Jettafjeld, der hufvudskollan slutar, ty der 

 har denna, såsom nämndes, blifvit denuderad ända in till rotlinien. Söder om Foldalen 

 är skolians kant ännu tydlig. Den markeras der, såsom vi hafva sett, af en smal strimma 

 af ögongneis, hvilken med temligen flackt nordligt fall ligger abnormt ofvanpå den i S. 

 angränsande ljusa sparagmiten. När ögongneisen sedan under sin fortstrykning mot SV. 

 kommer ned i Gudbrandsdalen, undergår den der, i följd af Ottadalens tvärveck, en skarp 

 omböjning mot SO. I denna omböjnings konkavitet (NV. om Formokampen) ligger ett 

 temligen starkt metamorfoseradt konglomerat med stupning in under ögongneisen och ett 

 liknande ligger på ögongneisen på omböjningens konvexa sida. ' Här bildar ögongneisen 

 således en skarp mot SO. öfverstjelpt sadel, men den är ej i egentlig mening öfverskjuten. 

 Strax NO. härom sväller den emellertid ut mot O. och lägger sig likt en kaka flackt 

 ofvanpå sparagmiten. Här börjar öfverskjutningen. Det kan ej invändas, att ögongneisen 

 möjligen kan vara en yngre eruptiv, som här trängt sig upp igenom och vältat sig öfver 

 sparagmiten, ty ögongneisen bildar blott så att säga skalet af det uppressade vecket, hvil- 

 ket för öfrigt består af andra gneiser jemte inlagringar af sockergrynig hvit kvartsit, 

 hvit, kristallinisk kalksten, m. m. 2 



Den mot SO. öfver Formokampen strykande grenen af ögongneisen stiger i form 

 af en skarp rygg upp ur sparagmiten, en rygg, hvilken SO. om Formokampen söker att 

 återtaga den ursprungliga riktningen, slingrande sig i upprepade bugtningar tvärt in uti 

 Ottadalens tvärveck. Här är ögongneisens läge i förhållande till sparagmiten jemförelsevis 

 normalt. De flera förut omnämnda småpartier af ögongneis jemte andra gneiser, som 

 något längre i SO. likt öar uppsticka ur de yngre aflagringarne, såsom i Lövåsen, i Grav- 

 dalsfjekl, Veslefjeld och Svartfjeld, visa ock, att ögongneisen ingår i dessas normala un- 

 derlag i denna trakt. Den öfverskjutna skollan är här nästan fullständigt bortdenuderad. 

 En liten rest af densamma återfinnes dock i toppen af det lilla fjället Gneidern, NNV. 

 om Kvarn, hvilken består af ögongneis hvilande på fyllitiska skiffrar. Denna rest bildar 

 liksom en mellanlänk mellan hufvudskollan och de förut omnämnda öfverskjutna partierna 

 i Fa^forkampen, Valsfjeld m. fl. 



En annan trakt, som är vigtig för bestämmandet af öfverskjutningens inre gräns, 

 år den S. om Storlien. Vester om detta ställe består berggrunden af hornblendeskiffer 

 och glimmerskiffer tillhörande Sevegruppen. De ligga i en sa.delformig böjning, hvars 

 rygglinie faller svagt mot NNO. I riktning mot det i SV. belägna fjället St. Glucken 

 kommer man derför efter hand ned på allt lägre liggande lager. Under de nämnda skiff- 

 rarne träffar man här först några temligen fina, gneisiga bergarter, hvilka såsom den 



mikroskopiska undersökningen gifver vid handen — åtminstone delvis äro pressade por- 

 fyrer. De hvila på en blåaktig kvartsitskiffer, ofta mycket tunnskifvig och innehållande 

 fyllitiska inlagringar, stundom gratitförande. 3 Dessa bergarter likna mycket dem, hvilka 



1 Jfr 9id. 60. 



2 Dessa bergarter hafva dock ej kunnat i kartans lilla skala utskiljas, utan liar allt urberg- på detta ställe 

 inneslutits under ögongneisens beteckning. Så har ock skett i de något längre i SO. belägna små urbergspartierna. 



3 Enligt en observation af O. SCHIÖTZ, anförd af KJERIJLF i »Merakerprofilet» s. 102, återfinnes samma 

 följd i skåret i Teveldalen, V. om Storlien. »O. SCHIÖTZ har iagttaget i dette trange fjeldskår. som har höie 



Kongl Sv. Vet. Akademiens Harull. Band 28. N:o 5. 20 



