154 A. E. TÖRNEBOHM, DET CENTRALA SKANDINAVIENS BERGBYGGNAD. 



mellan Anjan och Kallsjön förekomma såsom inklämda partier i porfyr och i nära an- 

 slutning till säkra silurlager, och om de, såsom sannolikt synes, kunna paralleliseras med 

 dessa, då äro de betydligt yngre än de öfverliggande Areskiffrarne. Men i alla händelser 

 visar den pressade porfyren under dessa, att lagringsförhållandena icke äro normala, de 

 äro tvärtom alldeles analoga med dem, som mångenstädes förefinnas vid den öfverskjutna 

 skollans ytterkant. Vi befinna oss ock i sjelfva verket här vid norra ändan af Skars- 

 fjällens stora genombrott, med hvars något N. om Ruten belägra södra ända vi förut 



Fig. 93. Profil från St. Glucken till Storlien. 

 St. Glucken Storlien 



— kv " ^""^l^^/^^^^^T^F-- N0 ' 



kv ljus kvartsit: gl glimmerskifter ; ks kvartsitskiffer, ofta blåaktig och med fyllitiska inlagringar; P förskiffrad porfyr; 



/( hornblendeskiifer m. m. ; t — t öfverskjutningsplan. 



gjort bekantskap, och genom hvilket Skarsfjällens porfyr och granit, Gluckens kvartsit 

 m. m. af skollans underlag framsticker. Skollan måste således sträcka sig ända förbi 

 Storlien, men mycket vestligare kan dess inre gräns ej gerna ligga, emedan det inom 

 hela skollan, och äfven i trakten kring Storlien, rådande flacka skiktläget något vester 

 om riksgränsen aflöses af en mot V. allt brantare vestlig stupning, som kring Trond- 

 hjemsfältets östra kärnlinie öfvergår till stående. 



Ett tredje ställe, der skollans inre gräns äfvenledes kan någorlunda bestämmas, är 

 det förut omnämnda vid Grasssåmo O. om Snåsen. På grund af redan förut anförda för- 

 hållanden kan det ej betviflas, att den stora öfverskjutningen sträcker sig ända hit in, 

 men nämnvärdt längre kan den ej antagas gå, enär sagda ställe ligger rakt i riktning af 

 Trondhjemsfältets östra kärnlinie, utefter hvilken den djupaste depressionen egt rum. Att 

 man vid Gra^ssåmo är nära öfverskjutningens inre gräns, antydes äfven af den redan 

 förut påpekade likheten mellan skollans och underlagets bergarter, som här förefinnes. 



Sammanbinder man de tre punkter, der vi nu kunnat, åtminstone närinevis, be- 

 stämma öfverskjutningens inre gräns, dä få vi en linie, som ungefärligen följer r l rondhjcms- 

 fältets östra kärnlinie, och hvilken torde gifva en någorlunda riktig föreställning om läget 

 af öfverskjutningens rotlinie. 



Det öfverskjutna partiets bredd och mäktighet. 



Bredd. När nu det öfverskjutna partiets icke blott yttre utan äfven inre gräns 

 kunnat närmevis bestämmas, är det lätt att få en öfverblick öfver dess storlek (se vid- 

 stående kartskiss) och att uppskatta dess bredd. Från Fudaskollans ytterkant och till 

 närmaste punkt på hufvudskollans antagliga rotlinie är afståndet omkring 130 km. 1 På 



vaegge isaer i den norske del af profilet, underst ved Tevla kridhvid kvartsskifer med enkelte lag af en mörk 

 grå glimmerskiffer, derover gneislignende lag og grå glimmerskifer.» 



1 Redan innan bestämmandet af öfverskjutningens bredd kunde ske med så pass säkerhet, som nu är fallet, 

 uttalade jag den åsigten, att den »torde knappast kunna uppskattas till mindre an LQO km.- (Grunddragen af 



