156 A. E. TÖRNEBOHM, DET CENTRALA SKANDINAVIENS BERGBYGGNAD. 



De östligaste öfverskjutna partierna, nemligen Ansättens och Landverks skollor i N. 

 och Fudaskollan i S., ligga helt och hållet eller delvis på silur. Denna fortsätter mot V. 

 i oafbrutet sammanhang till foten af Areskutans öfverskjutna parti, under hvilket den 

 dyker ned för att på dess motsatta, vestra, sida åter komma i dagen i M ullfjällets genom- 

 brott, der äfven dess underlag, den till urberget hörande porfyren, uppsticker, och der 

 således mellan denna och siluren Areskiffrar borde finnas om sådana öfverhufvud tillhörde 

 denna trakts normala bildningar. Men de hafva ej der återfunnits. 1 Vester om Mull- 

 fjällets genombrott äro inga silurlager synliga af fullt likartad beskaffenhet med dem i 

 Storsjöbäckenet, men S. om Storlien, i nordligaste delen af Skarsfjällens stora genombrott, 

 visa sig — såsom förut blifvit omtaladt — blåaktig kvartsitsskiffer och fyllit, hvilka hafva 

 sina närmaste analogier i silurafiagringarne inom nordliga delen af Mullfjällets genom- 

 brott. Det tinnes således hela vägen en påtaglig kontinuitet i de bildningar, som ut- 

 göra den öfverskjutna skolians underlag, och dessa äro helt andra än de, som ingå i 

 sjelfva skolian, hvilka åter utgöra en kontinuerlig grupp för sig. Underlaget består öfver- 

 vägande af silur, skolian deremot öfvervägande af Sevegruppens bergarter, och det finnes 

 ingen möjlighet att tänka sig dessa senare komna upp ur underlaget på något ställe mellan 

 Ansättens skolla och Storlien, det vill med andra ord säga, att för de öfverskjutna par- 



o 



tierna i Ansättens skolla, i Fudaskollan, i Åreskutan o. s. v. kan ingen rotlinie rinnas 

 förrän V. om Skarsfjällens genombrott. 



Vi hafva således intet annat val än att antaga den nämnda stora bredden på öfver- 

 skjutningen. Stor såsom den är står den dock i ett icke orimligt förhallande till öfver- 

 skjutuingens längd, ty denna kan antagligen sättas lika med den skandinaviska bergs- 

 kedjans, d. v. s. omkr. 1800 km. En öfverskjutning af sådana dimensioner har emeller- 

 tid icke något kändt motstycke, och jag skulle derför ej heller vågat antaga den, om jag 

 ej blifvit dertill tvingad af förhållandena i naturen. Men för dem måste man böja sig, 

 äfven om de efter våra nuvarande teorier synas oförklarliga. Fakta först, teorier sedan. 

 Endast genom att obetingadt antaga de fakta naturen bjuder oss hafva vi någon utsigt 

 att kunna utveckla och fullkomna de ännu mycket bristfälliga teorierna i fråga om bergs- 

 kedjebildningens mekanik. 



Ett förhållande, som visserligen ej gifver lika bestämda minimimått på öfverskjut- 

 ningens storlek, som de redan anförda, men som dock på ett särdeles påtagligt sätt visar, 

 att den måste vara mycket betydlig, är den skarpa petrografiska olikhet, som i regeln 

 förefinnes mellan bergarterna i de öfverskjutna partierna och i dessas underlag, och de 

 stora afstånd, som nu skilja bergarterna i de förra från de ställen, der samma bergarter 



1 HÖGBOM uppgifver, sid. 63, att Areskiffrar skola förekomma mellan kambrosiluren och porfyren »NV. 

 om Kjoland, på nordöstra sidan om Mull fjället.» Enligt livad HÖGBOM benäget meddelat mig grundar sig denna 

 uppgift derpå, att A. HAMRERG på nämnda ställe funnit en ljus, gneisig glimmerskiffer anstående. Strax S. om 

 den träffade lian Lerskiffer. HAMBERG, som gjorde dessa observationer under en i mineralogiskt syfte företagen 

 tur till en här belägen fyndort för bergkristaller, undersökte ej den nämnda bergartens förekomstsätt, och obser- 

 verade hvarken kvartsit eller porfyr i närheten. Dessa omständigheter, hvilka Hr H. sjelf haft den vänlig- 

 heten att delgifva mig, synas mig visa, att den nämnda Äreskiffern ej heller här förekommer på normal plats, 

 ty då måste den hafva legat mellan kvartsiten och porfyren. Sannolikt är den en liten resterande skolla af det 

 öfverskjutna partiet. Sjelf har jag vid tvenne olika tillfällen gått fram i närheten utan att se den i fråga varande 

 bergarten, och ej heller observerades den af Hr C. NORDQVIST, som år 1894 uppehöll sig flera dagar i trakten 

 i och för geologiska undersökningar, hvilkas resultat han välvilligt ställt till mitt förfogande. Areskiffrarne kunna 

 derför ej hafva någon större utbredning på nämnda ställe. 



