KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. HAND 28. N:0 5. 157 



förekomma under normala förhållanden. Så t. ex. i trakten kring Bryedalen och Hodalen, 

 SO. om Tolgen. Utanför öfverskj ut ningen består berggrunden här af en ljus, rödlett 

 något förskiffrad sparagmit, men med detsamma man öfverskridit öfverskjutningens gräns 

 möta kristalliniska bergarter, nemligen pressade graniter och gneiser samt Areskiffrar. 

 På dessa komma sedan Trondhjemsskiffrarne. Enär nu — såsom vi veta — Areskiffrarne 

 äro Sevegruppens vestliga facies, sparagmitformationen dess östliga, så måste i nämnda 

 trakt de förra hafva förflyttats ett godt stycke mot O. för att komma i direkt beröring 

 med den senare. 



En jemförelse mellan de ställen, der ögongneisen förekommer i normalt läge och dem, 

 der den uppträder i öfverskjutna partier, förer till ett liknande resultat, ögongneisen 

 bildar, såsom vi hafva sett, hufvudskollans kant inom Herjedalen och spelar äfven en 

 väsentlig rol i de sydligare belägna Frönbergens- och Koppang-skollorna, men i normalt 

 läge förekommer den ej förr än långt vestligare, nemligen på några ställen N. om öfre 

 Gudbrandsdalen samt vester om södra delen af Trondhjelmsfältet. Och att ögongneisen 

 icke ingår i urberget under sparagmiten i de nämnda skollornas underlag, det visas deraf, 

 att detta urberg på de tlerfaldiga ställen der det sticker upp, ingenstädes består af ögon- 

 gneis, utan ständigt af granit eller porfyr. Endast en mycket stor öfverskj utning kan 

 således förklara, huru ögongneisen i skollorna kan uppträda så långt från sin normala 

 förekomstort, som den nu faktiskt gör. I samband härmed kan det förtjena framhållas, 

 att ögongneis tinnes i de öfverskjutna partierna endast O. och 80. om de trakter, der 

 den förekommer på normal plats. 



I det föregående har redan påpekats, att Rörosskiffrarnes närvaro i Ansättens skolla 

 är ett godt bevis för, att denna måste hafva förflyttats en betydlig sträcka, äfvensom att 

 samma slutsats kan dragas af Areskiffrarne i Finliernes öfverskjutna parti. Hvarthän vi 

 än vända oss inom öfverskjutningens område finna vi således dylika förhållanden, som visa, 

 att bergmassor förflyttats långa sträckor från sina ursprungliga klyftorter. 



Mäktighet. I förhällande till sin utsträckning har det öfverskjutna partiet en myc- 

 ket ringa mäktighet. Enligt ungefärlig uppskattning kan skollans tjocklek i Areskutan 

 antagas vara 1200 å 1500 in., likaså i Helagsfjället, och i betraktande af öfverskjut- 

 ningsplanets i det stora hela horisontala läge synes det sannolikt, att tjockleken ej kan 

 vara nämnvärdt större på andra ställen. Skollans nuvarande mäktighet uppgår således 

 blott till omkring V 90 ä l / 80 af dess bredd, men den nuvarande mäktigheten är säker- 

 ligen högst betydligt mindre än den ursprungliga. Vi hafva i det föregående sett, 

 att skolian på stora sträckningar blifvit helt och hållet bortdenuderad, och då måste äfven 

 dess ännu kvarvarande mäktigaste delar hafva blifvit i motsvarande grad angripna. Det 

 kan derföre antagas såsom säkert, att skollans ursprungliga mäktighet varit betydligt 

 större än den närvarande, men dess mått haiva vi intet medel att ens närmevis be- 

 stämma. 



