158 A. E. TÖRNEBOHM, DET CENTRALA SKANDINAVIENS BERGBYGGNAD. 



Om den öf verskjutna skollans konstruktion. 



Berggrundens inom de i fråga varande områdena i allmänhet mycket jordtäckta be- 

 skaffenhet tillåter i regeln ej att studera detaljerna af den öfverskjutna skollans konstruk- 

 tion. Jag har för öfrigt under arbetet med att upprätta öfversigtskartan öfver det i fråga 

 varande stora området ej kunnat egna någon tid åt detaljundersökningar i egentlig mening. 

 Rörande skollans konstruktion kan jag derför här blott anföra några fakta, hvilka så att 

 säga sjelfmant framställt sig. 



Ett förhållande, som visserligen framgår af det redan rörande de öfverskjutna par- 

 tiernas beskaffenhet på olika stallen anförda, men som dock kan förtjena särskildt fram- 

 hållas, är, att lagerföljden inom sagda partier i regeln är normal, ej inverterad. När ur- 

 bergsbergarter hafva deltagit i öfverskjutningen — och så är, såsom vi hafva sett, mycket 

 ofta fallet — ligga de mestadels i skollans botten, h vilken i allmänhet kan sägas bestå af 

 urberg eller af Sevegruppens äldre bergarter. Upprepningar af lagerföljden inom det öfver- 

 skjutna partiet förekomma visserligen, såsom t. ex. det förut omnämnda fallet i Koppang- 

 skollan, till hvilket möjligen ett par andra mera tvifvelaktiga fall skulle kunna läggas, 

 men synas i det hela vara sällsynta. Dock må härvid ihogkommas, att det på grund 

 af bergarternas enformighet svårligen är möjligt att konstatera dylika, upprepningar när 

 urbergarter ej deltaga uti dem, och det är derför ej osannolikt, att de i sjelfva verket 

 förekomma vida oftare än livad för handen varande observationer synas angifva. 



Från det ofvan nämnda allmänna Förhållandet, att lagerföljden inom de öfverskjutna 

 partierna ej är inverterad, finnas emellertid ett par anmärkningsvärda undantag. Under 

 Espedalsskollans gneis ligger ett tunnt lager af högfjällskvartsit, och sådan finnes äfven 

 (enligt Kjerulf) mellan gneisgraniten och de underliggande silurskiffrarne i fjällen kring 

 Helevand i Valders. Dessa ställen hafva det gemensamt, att de ligga jemförelsevis nära 

 öfverskjutningens början. Man kunde då vänta, att äfven finna något dylikt vid öfver- 

 skjutningens början N. om Gudbrandsdalen. En viss antydan i sådan riktning finner man 

 der ock, i det att några gneisiga bergarter, som normalt underlagra ögongneisen, der på 

 en sträcka lägga sig öfver densamma. Möjligt kan ock vara, att en del af den O. om 

 ögongneisen befintliga sparagmiten deltager i denna öfverstjelpning, men huru härmed 

 förhåller sig är ej utrönt och torde för öfrigt på grund af sparagmitens enformighet 

 knappast kunna utrönas. Sparagmitens ovanligt stora mäktighet i Ronderne (Kjerulf 

 uppskattar den till 4270 norska fot eller 1339 in., Uds. s. 123) gör det emellertid ganska 

 sannolikt, att här någon dubbelvikning kan förefinnas. 



En egenhet i skollans byggnad, som kan förtjena omnämnas, är att på vestra sidan 

 af såväl Skarsfjällens som Mallfjällets genombrott, och äfven af det i sydlig fortsättning af 

 det senare belägna Skårdalens genombrott \ skollans undre del är starkt förtunnad, så att 

 Areskiffrarne der på sina ställen t. o. m. fullständigt saknas, under det att samma skiffrar 

 strax O. om genombrotten hafva en betydande inäktighet. Möjligen kan detta bero derpå, 



1 Utom dessa genombrott i den stora öfverskjutningens hufvudskolla finnes antagligen ännu ett, nemligen 

 N. om den vid Herjedalens nordligaste hörn belägna sjön Gleen. Enligt uppgift skall nemligen fler förekomma 

 gneis och blåkvarts, af hvilka åtminstone den senare svårligen kan tillhöra skollan. Jfr äfven HÖGBOM, 1. c. s. 47. 



