KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 28. N:<> 5. 161 



kvartsitiska bergarter — yttrar sig den omformning, som bergarterna genom utvals- 

 ningen undergått, icke blott i en förskiffring, utan äfven i en art stänglighet, hvilken på 

 skiktnings- (eller skiffrings-) ytorna gifver sig tillkanna genom en skarpt markerad reffling 

 (sträckningsreffling), som upprepas lager efter lager genom hela bergmassan. 



Det nu i fråga varande pressade sparagmitpartiet h vilar i regeln på sparagmitberg- 

 arter, hvilka — åtminstone delvis — äro äldre, och då är det naturligtvis svårt att afgöra, 

 huruvida dess nuvarande läge är ursprungligt eller ej. Om emellertid, såsom på kartan 

 är antaget, fylliten i höjden N. om Ringebo tillhör traktens stora siluriska fy 1 Utbildning, 

 och om vidare kalkstenen i Venebygden tillhör Birikalken, då måste åtminstone någon 

 öfverskjutning här hafva egt rum. Inom hela sparagmitområdet i norr ända till Ronderne 

 äro bergarterna för öfrigt mestadels starkt pressade. Söder om Ramshögden, NV. om 

 Muen, tinnes t. ex. ett grått kvartsitkonglomerat med starkt utvalsade bollar; Ö. vid 

 Setningsjön äro de i stort sväfvande kvartsitlagren i smått ytterligt skrynklade i liggande 

 veck, och S. vid Ilmandåens utlopp i Musvolåen finnes en liten bergvägg bestående af ljus, 

 kvartsitisk sparagmit starkt skrynklad och genomdragen af horisontela kvartsådror, sådana 



Fig. 95. Parti af en bergvägg vid Ilmandåens utlopp. 



som äro så allmänna i starkt pressade kvartsitiska bergarter. Vid sydöstra foten af Storsölen 

 förekomma i den der rådande rödaktiga sparagmitskiffern små lager af konglomerat med 

 intill äggstora bollar af ljus, finkornig kvartsit. Dessa äro i regeln sträckta, stundom till 

 den grad, att de mera likna valkar än bollar. Detta allt visar på det tydligaste, att berg- 

 massorna i denna trakt varit utsatta för stark utvalsning, och den envisa flackt nordliga 

 stupningen gör det sannolikt, att samma lager här förekomma upprepade gånger, fastän 

 det i följd af den petrografiska enformigheten svårligen kan med bestämdhet påvisas att 

 så är fallet. 



Längre mot ()., vid Faemunden, finnes ett annat område af starkt pressade och 

 sträckta bergarter;' här är ock påtagligen en öfverskjutning för handen. Den högsta och 

 äfven intressantaste delen af detta område utgöres af den nära 20 km. Y. om Famiunden 

 belägna Sålekinnen. Förhållandena i detta fjäll och dess närmaste omgifningar äro i korthet 

 följande. * 



Såsom profilen fig. 96 visar består Sålekinnen af sparagmitskiffer och en grönaktig, 

 tern ligen grof, gneisig bergart. Denna senare, hvilken ser ut att vara en förskiffrad granit, 



1 Jfr. A. E. T. Några notiser om Saalekinnen. 



K. Sv. Vet. Akad. Handl. Band 28. N:o 5. 21 



