166 A. E. TÖRNEBOHM, DET CENTRALA SKANDINAVIENS BERGBYGGNAD. 



dalskvartsiten såsom yngre än of tocerkalken. 1 Enligt min åsigt är det med Vemdals- 

 kvartsitens förhållande till siluren liksom med mycket annat i fjällens geologi; man be- 

 höfver vid tolkningen söka hjelp af analogier från andra trakter. Den uppfattning, som 

 jag till sist kommit till i förevarande fråga, är att Vemdalskvartsiten, såsom förut nämndt, 

 tillhör understa delen af den öfre sparagmitafdelningen, af hvilken den antagligen är en 

 strandfacies, och att dess östra kant redan i en försilurisk tid blifvit så denuderad, att 

 den bildade branta berg, nedanför hvilka det sibiriska sedimentet sedan afsattes. Under 

 en följande tid, då de stora öfverskjutningarne inträffade, blef Vemdalskvartsiten pressad 

 ut ett längre eller kortare stycke öfver de nedanför liggande silurlagren. Enligt denna 

 uppfattning beror således Vemdalskvartsitens nuvarande förhållande till siluren på en 

 kombination af ursprunglig sidolagring och sekundär öfverlagring. För sidolagring tala 

 flera analogier. Vangsåsens kvartsitmassa N. om Hamar höjer sig med nordlig stupning 

 omkr. 500 m. öfver den nedanför i S. liggande siluren, hvilken hvilar omedelbart på 

 urberg. 2 Förhållandet mellan Vangsåsens kvartsit och siluren är således alldeles analogt 

 med det mellan Vemdalskvartsiten och siluren. Men att Vangsåsens kvartsit är äldre än 

 siluren, det bevisas af de små sibiriska fläckar, som litet nordligare finnas liggande på 

 den. 3 Vidare är det, såsom vi veta, O. om Glommen regel, att siluren ej ligger på 

 de yngsta sparagmitlagren, utan antingen pa äldre sädana eller på urberg. Sparagmit- 

 formationens bildningar hafva alltså här blifvit före silurtiden fullständigt eller delvis 

 denuderade på de ställen der siluren nu finnes kvar, och det siluriska sedimentet afsatte 

 sig i följd häraf ofta vid foten af sparagi nitberg. Såsom förut nämndt var så sannolikt 

 fallet bland andra ställen vid Högberget och Skjaerba?kken i Klarelfdalen. Antagandet att 

 de silurlager, som nu ligga, nedanför Vemdalskvartsit, ursprungligen varit sidolagrade med 

 den, är således i full analogi med förhållandena på flera andra ställen, der siluren kommer 

 i beröring med sparagmitformationens bergarter. Att på de ställen, der Vemdalskvartsiten 

 nu ligger på silur, denna öfverlagring är abnorm, det visas dels deraf, att Vemdalskvart- 

 siten ej har någon bestämd gräns mot sparagmiten i vester, och dels deraf, att dess nu- 



1 Se äfven hans senare arbete: Geol. beskr. öfver Jemtlands län. 



2 Se »Geol. Kart över det söndenfjeldske Norge». 



3 Dessa sibiriska fläckar bevisa, att kvartsiten här ej kan hafva undergått någon mycket stor denudation 

 ända sedan primordialtiden. Men då mångfaldiga bevis rinnas derpå, att denudationen i dessa trakter varit högst 

 betydande sedan denna tid, så måste den här vid Vangsåsen träffat lager, som betäckt och skyddat kvartsiten, och 

 dessa hafva då först och främst varit de siluriska. 1 söder nedanför Vangsåsen tinnes nn endast nndersilur, men 

 i närheten förekommer ej blott öfversilnr utan äfven Brumunddalens antagligen devoniska sandsten, och dessa hafva 

 efter all sannolikhet äfven en gång funnits söder om Vangsåsen. Huru stor mäktigheten af de der nu felande 

 lagren kan hafva varit, låter sig för närvarande ej säkert bestämmas, men att den varit betydlig kan synas sanno- 

 likt deraf, att motsvarande lager i Kristianiatrakten äro minst 800 in. mäktiga. Då dertill kommer, att det 

 ingalunda kan anses gifvet, att traktens nuvarande yngsta aflagring, Brumundsandstenen, äfven är den yngsta som 

 någonsin der funnits, så är det ingen öfverdrift om man säger, att bergmassor af åtminstone några hundrade meters 

 mäktighet antagligen en gång betäckt Vangsåsens kvartsit, men blifvit bortdenuderade, så att den yta kvartsiten en 

 gång hade i en försilurisk tid åter kommit fram. I Vangsåsen skulle vi således, trots all denudation, och trots 

 äfven veckningens inflytande, änuu kunna spåra något af en försilurisk topografi. Detsamma kan då ock vara 

 fallet med Vemdalskvartsiteu, och äfven på andra ställen kan skönjas, att försiluriska ytformer blifvit i någon 

 mån bevarade, derigenom att de täckts af bergmassor, som sedan bortdenuderats. Så t. ex. voro Jemtlands porfyr- 

 områden antagligen höjdpartier redan under silurtiden. Senare blefvo de täckta af öfverskjutningsskollan, genom 

 hvilken de nu, sedan denna blifvit starkt denuderad, sticka upp. På grund af silurens förekomstsätt i Råndalen 

 anser HÖGBOM, att denna dal funnits redan före silurtiden. (Kvartsit-sparagmit-området, rig. 15.) Denna tids 

 aflagringar fyllde antagligen dalen, men en senare denudation har åter utgräft den. 



