KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 28. N:0 5. 167 



varande beskaffenhet tydligt angifver, att den varit med i öfVerskjutningsprocessen. Detta 

 medgifver äfven HÖGBOM. Han säger neraligen om Vemdalskvartsiten bland annat: 1 

 »Hithörande gulgrå, hvita och blåhvita kvartsiter eller kvartsitsandstenar äro ofta utmärkta 

 genom en betydlig kaolin- eller fältspathalt, hvarigenom de delvis petrografiskt nära ansluta 

 sig till vissa varieteter af de längre i vester anstående sparagmiterna. Konglomerat, nästan 

 alltid bestående af små hvita kvartsbollar, förekomma allmänt ehuru endast såsom obe- 

 tydliga inlagringar; likaså mångenstädes grofva lerskifferliknande bergarter, som utmärka 

 sig genom sin ytterliga förklyftning och nästan konstant framträdande glidytor på de 

 särskilda bitarne, hvilket jemte annat talar för dessa bildningars uppkomst ur kvartsiten 

 efter förskjutningsplan vid geotektoniska rubbningar. I motsats till sparagmiterna längre 

 i V. är Vemdalskvartsiten aldrig skiffrig.» Högbom går således så långt, att han anser 

 de grofva skifferlagren i Vemdalskvartsiten ej vara något ursprungligt, utan efter för- 

 skjutningsplan uppkomna friktionsbildningar. Då nu dvlika skifferlager äro mycket all- 

 männa i Vemdalskvartsiten, så förutsätter HöGBOMS antagande mera genomgripande för- 

 skjutningar, än t. o. m. jag anser sannolika. Skiffrarnes beskaffenhet, sådan den visar sig 

 under mikroskopet, gifver nemligen vid handen, att de ej äro annat än mörka, fina sparag- 

 miter, som blifvit mer eller mindre starkt pressade. Enligt min asigt äro skiffrarne 

 ursprungliga inlagringar i kvartsiten, och när denna sedan under öfverskjutningsperioden 

 utsattes för starkt sidotryck, utlöstes detta hufvudsakligen genom förskjutningar i skiffer- 

 lagren, som egde vida mindre hållfasthet än de mellanliggande kompakta kvartsitmassorna, 

 hvilka då jemförelsevis oförändrade giedo mellan de lösare skifferlagren. Endast i dessa 

 senare kunde då mera framträdande pressfenomen uppkomma. 



Såsom skäl hvarför Vemdalskvartsiten icke skulle kunna tillhöra sparagmitforma- 

 tionen framhåller Högbom dess »genomgående petrografiska olikhet med sparagmitbild- 

 ningarna, som särskildt visar sig vid jemförelse med begges konglomerater och deruti, att 

 blåhvita kvartsiter äro rådande i den förra, deremot saknas i den senare. Frånvaron af 

 Hedekalk, som är sä utmärkande för angränsande delar af sparagmiterna, och af grönstenar, 

 som likaledes sätta upp genom dessa, äro äfven olikheter, som tala mot en parallelisering». 

 Sannt är, att Vemdalskvartsitens konglomerat i regeln äro kvarts-konglomenit dä deremot i 

 livad jag anser vara motsvarande nivåer i sparagmitformationen konglomeraten äro kvarlsit- 

 konglomerat. Men denna olikhet kan väl förklaras genom de olika lokala förhållandena. 

 Vemdalskvartsiten ligger för det mesta på eller i närheten af urberg. När detta varit 

 utsatt för sekulär vittring blir det gröfsta materialet i vittringsgruset såsom bekant alltid 

 kvarts, som, när gruset blir bearbetadt af vatten, gifver upphof till kvartskonglomerat. 2 

 Längre in i sparagmitområdet hvilar deremot den öfre sparagmitafdelningen ofta på den 

 undre och är till en stor del bildad af dess detritus. Det är då en naturlig sak, att 

 kvartsbollar skola vara. mera förherrskande i Vemdalskvartsitens konglomerat, än i konglo- 

 merat på motsvarande nivåer längre in i sparagmitf ältet. 3 



1 1. c. s. 44. 



2 Om, såsom HÖGBOM antager, Vemdalskvartsitens öfvériagring öfver siluren vore normal, är det svårt att 

 förstå h varifrån materialet icke blott till kvartsbollarne, utan äfven till hela kvartsiten skulle hafva kommit, ty 

 då hade under Vemdalskvartsitens aflagringsperiod urberget varit täckt af siluriska lager. 



3 Jfr. sid. 44, noten. 



