170 



A. E. TORNEBOHM, DET CENTRALA SKANDINAVIENS BERGBYGGNAD. 



skulle kunna förklaras de ofvan omnämnda egendomligheterna i Vemdalskvartsitens så väl 

 beskaffenhet som nuvarande läge. 



Mindre öfverskjutningar i den stora öfverskjutningens hängande. 



I den stora öfverskjutningens hängande äro lagren på flera ställen och efter vissa 

 stråk starkt skrynklade och hoptofvade med utseende af att hafva blifvit pressade mot 

 SO., men exempel på att äldre bergarter blifvit skjutna öfver yngre äro dock här säll- 

 synta. Öster utmed riksgransen på sträckningen mellan Anjan och Torrön synes dock 

 detta på sina ställen vara fallet. 1 Sandfjället, NO. om Strådalen och N. om vestligaste delen 

 af Anjan, ligger en teinligen grof, rödaktig granitgneis ofvanpå hornblendeskiffer tillhörande 



Fig. 102. Profil från Strådalen till Sandfjället, 

 Strådnlen. Sandfjället. 



O. 



k kärfskiffer; gl ljus gliramerskiffer; O granitgneis; h hornblendeskiffer. 



o 



Areskiffrarne (se profilen fig. 102), och något nordligare, V. om Lågsjöskutan, finnes en 

 liknande gneisig bergart hvilande på Aregneis, hvilken i sin ordning hvilar på fortsätt- 

 ningen af Sandfjällets hornblendeskiffer. De nämnda gneisiga bergarterna hafva allt ut- 

 seende af att tillhöra urberget och kunna svårligen hafva kommit på sina nuvarande 

 platser pä annat sätt än genom öfverskjutning. 



Det V. om Storlien belägna Stenfjället bildar mot O. en tvärbrant \'ågg, som består 

 af till Merakergruppen hörande grönaktig lersten, väl skiktad, men starkt veckad och 

 hoptofvad. Stenfjällets vngg fortsätter både mot S. och mot. N.; isynnerhet är den väl 

 markerad åt sist nämnda håll, der den stryker förbi Skurdalssjön 1 och Skalsjön. Under 



1 1 en uppsats med titel »Rön och anmärkningar vid Jämtlands Mineral-Historia» (K. Vet. Akad. Handl. 

 17G3, s. 268) säger A. F. CRONSTEDT om trakten kring den V. om södra ändan af Skurdalssjön belägna bekanta 

 Skurdalsporten : »Vid Skördalsporten — — förefaller ett besynnerligt skick hos Hällearten, som är tälgstens- 



blanclad, i ty att den gar i stora vågor, hvaraf de nedgående göra på ytan dalar och de uppstigande åter höjder 



— .» (S. 275.) Denna uppgift synes vara grundad på ett meddelande af TlLAS och illustreras med en 

 planch, om hvilken det dock anmärkes, att den är af TlLAS »upptecknad efter minnet från 1748» och clerför 

 möjligen något skematiserad. Den teckning, som TlLAS gjorde på stället, hade nemligen gått förlorad vid en eldsvåda 

 1751. Beskrifningen och afbildningen öfverensstämma ej heller rätt. väl med förhållandena i naturen. Bergarterna 

 i trakten kring Skurdalsporten äro grönaktiga och särdeles väl skiktade lerstenar och sandstenar tillhörande 

 Merakergruppen. De stryka mycket regelbundet i nära N-S. stupande mot vester. Hela bergmassan är temligen 

 tätt genomdragen af stora, ofta flera meter breda sprickor som förlöpa i O-V. Det är dessa sprickor, som i 

 CRONSTEDTS beskrifning rätt träffande liknas vid »stora diken», och af hvilka en bildar Skurdalsporten. Men de 

 hafva intet att göra med veckningame, hvilka de öfverskära ungefär vinkelrätt. Nämnde sprickor tillhöra ett 



Fig. 103. Finnvålas profil sedd från öster. 



stort spricksystem, som har vidsträckt utbredning i gränsfjällen. Det sträcker sig nämligen åtminstone från St. 

 Glucken i S. och till Finnvåla i N. I detta sist nämnda fjäll äro sprickorna t. o. m. så stora, att de på långt 

 håll framträda i fjällets profil, såsom ofvanstående teckning af densamma, tagen på ungefär 1 mils afstånd, visar. 



