KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 28. N:0 5. 173 



Metamorfismen. 



I det föregående har vid flera tillfällen blifvit omnämndt, hurusom sedimentära 

 lager af så väl algonkisk som silurisk ålder numera uppträda i metamorfisk drägt. 

 Ett närmare studium af dessa metamorfiska omvandlingar skulle säkerligen erbjuda 

 mycket af intresse både ur allmänt-geologisk synpunkt och för kännedomen om värt om- 

 rådes geologiska historia, men något sådant studium har icke kunnat företagas i samband 

 med den allmänna utredning af fjällbyggnaden, som varit föreliggande arbetes uppgift. I 

 fråga om metamorfismen kunna derför endast några allmänna drag anföras. De flesta af 

 dessa hafva redan i det föregående blifvit på skilda ställen omnämnda, men de må dock 

 för öfversigtlighetens skull här sammanställas. 



Sevegruppens kristalliniska facies, Areskiffrarne, kan äfven sägas vara dess vestliga 

 facies. Nu förekommer den visserligen flerstädes ganska långt mot öster, östligare t. o. m. 

 än stora områden af samma grupps klastiska facies, sparagmitformationen, men detta har, 

 såsom vi hafva sett, sin förklaring i den stora öfverskjutningen. Man kan således i det 

 stora hela med fullt skäl säga, att Sevegruppens lager blifva mera utprägladt metamorfiska 

 mot vester. At samma håll blir äfven materialet finare. Men nu visa sparagmitformationens 

 bergarter snart sagdt öfverallt mer eller mindre starka spår af metamorfisk inverkan, och 

 då skulle det kunna tänkas, att de metamorfoserande krafterna verkat ungefärligen lika 

 starkt öfver Sevegruppens hela område, men att de vida lättare så att säga »rått på» 

 det finare materialet än det gröfre, hvarför ock det förra nu synes vida mera metamorfo- 

 seradt än det senare. En sådan uppfattning torde dock ej tillfylles förklara de faktiska 

 förhållandena, ty äfven inom den vestligaste delen af Sevegruppens utbredningsområde 

 förekomma lager af lika grof beskaffenhet, som många inom de östra delarne, men dock 

 vida starkare metamorfoserade. Så t. ex. de grofva glimmerskiffrarne i Drivdalen, vid 

 Almli i Orkedalen och vid Stadsbygden, hvilka i stort hafva högfjällskvartsitens habitus, 

 men äro fullständigt kristalliniska, och vidare det metamorfoserade konglomeratet O. om 

 Kuven i Övre Gudbrandsdalen samt den grofva glimmerskiffern i detta fjäll, hvilken på- 

 tagligen är en starkt metamorfoserad grof sparagmit. Det synes derför gifvet, att de 

 metamorfoserande krafterna verkligen varit starkare inom de vestra delarne af Seve- 

 gruppens område än inom de östra. Inom de förra har metamorfismen ock en anmärk- 

 ningsvärd likformighet; den är ej starkare efter vissa stråk än efter andra, såsom fallet 

 är inom Trondhjemsfältet, utan så snart man inkommit i Sevegruppens metamorfiska del, 



