174 A. E. TÖRNEBOHM, DET CENTRALA SKANDINAVIENS BERGBYGGNAD. 



Areskiffrarne, rinner inan metamorrismen der lika genomgående som i urberget. Detta 

 gifver Areskiffrarnes metamorrism karaktären af något primärt. Det ser ut som om den 

 inträdt i samband med, eller åtminstone snart efter, sjelfva aflagringen. Detta bestyrkes 

 ock i viss mån deraf, att Areskiffrarne under mikroskopet ofta visa ganska starka tryck- 

 fenomen, något som i vida mindre grad är fallet med de metamorfoserade Trondhjems- 

 skiffrarna. Areskiffrarnes metamorfos måste derför vara äldre än Trondhjemsskiffrarnes. 

 Detta bestyrkes ock af de bollar, som stundom rinnas i Rörosgruppens lägsta lager, såsom 

 t. ex. vid Dufveds jernvägsbro, ty dessa bollar bestå delvis af bergarter, som mycket likna 

 de hårdare bland xVreskiffrarne och sannolikt härröra från dem. 



o 



Af allt detta framgår, att Areskiffrarnes metamorrism ej kan sättas i samband med 

 bergskedjebildningen, hvilken, åtminstone i hufvudsak, inträdde först i en postsilurisk tid. 

 Möjligen skulle den deremot kunna, på sätt förut blifvit antydt, tänkas stå i samband 

 med eruptiva processer. Amfibolitskiffrar och amribolitstenar spela en vigtig rol bland 

 Areskiffrarne; de kunna sägas rinnas inom alla de områden, der dessa förekomma, men 

 de äro främmande för sparagmitonirådena. Då det nu är sannolikt, att de nämnda 

 amribolbergarterna äro af mer eller mindre direkt eruptivt ursprung, så häntyder deras 

 närvaro derpå, att eruptiva processer varit i verksamhet under Areskiffrarnes bildningsperiod. 

 Det skulle då kunna tänkas, att dessa processer förändrat de fysikaliska förhållandena i 

 Areskiffrarnes afiagringsbäcken så, att sedimentets antagande af metamorrisk drägt der- 

 igenom väsentligen främjades. 



Rörosskiffrarnes metamorrism kan i det stora hela sägas vara lika allmän som Are- 

 skiffrarnes och torde derför ej heller kunna sättas i samband med bergskedjebildningen. 

 Samtidig med Areskiffrarnes kan den dock ej antagas vara, bland annat på grund af 

 bollarnes i deras understa lager vittnesbörd, såsom nyss nämndes. Men äfven under Röros- 

 skiffrarnes aflagringstid synas eruptiva processer hafva pågått, såsom de flerstädes före- 

 kommande inlagringarne af amribolitskiffer antyda, och det är då möjligt, att de för- 

 hållanden, som betingade Areskiffrarnes metamorrism, fortforo att vara rådande äfven 

 under Rörosskiffrarnes bildningstid. Denna förmodan får ett visst stöd deraf, att i de 

 trakter, der Rörosskiffrarne äro minst metamorfoserade, d. v. s. längst i Ö. och SO., der 

 rinnas bland dem inga amfibolitskiffrar. 



Trondhjemsfältets olika afdelningar äro alla ständigt något metamorfoserade. Hög- 

 gradigt metamorfoserade äro de — såsom förut blifvit nämndt — inom det stora meta- 

 morriska stråket, som förlöper längs genom hela Trondhjemsfältet utbredande sig vester 

 utmed livad som i det föregående blifvit betecknadt såsom dess östra kärnlinie. Men 

 inom Trondhjemsfältet tinnes äfven ett annat stråk, som utmärker sig för stark meta- 

 morrism, om än ej i fullt så hög grad som det nämnda. Detta, det förut omnämnda 

 vestra metamorriska stråket, går öfver Inderön och Frosten till trakten (). om T rond hj em, 

 således anslutande sig till den vestra, kärnlinien. Anmärkningsvärdt är nu, icke blott att 

 båda dessa metamorriska stråk följa kärnlinier, utan äfven att granit i små massiv och 

 gångar oftast uppträder just i dessa stråk. Men å andra sidan uppträder granit i skiffrar, 

 som ej äro starkt metamorfoserade. Så t. ex. är Brekskiffern kring de små granitmassiven 

 S. om vestra ändan af Selbu sjö ej höggradigt metamorfoserad, och skiffrarne närmast kring 

 Fokstuens granitmassiv äro mindre starkt metamorfoserade än de något ostligare förekom- 



