KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 28. N:0 5. 175 



mande. Om än ett visst samband mellan graniten och Trondhjemsfältets metamorfiska stråk 

 påtagligen förefinnes, så kan det dock ej sägas vara ett af verkan och orsak. Sannolikare 

 synes vara, att båda äro hänförbara till en gemensam orsak, att de stråk, utefter hvilka den 

 starkaste nedpressningen egde rum, äfven voro de, som erbjödo bästa vilkoren både för 

 granitens framträdande och för sedimentens metamorfos. För belysande af denna fråga 

 skulle det vara- af intresse att kunna afgöra i hvad förhållande graniten står till vecknings- 

 processen, men rörande den frågan lemna för handen varande data ej tillräcklig upp- 

 lysning. Tydligt är visserligen, att graniten varit med om ganska starka rubbningar i 

 bergmassorna; det bevisas af de sönderslitna granitgångarne vid Eidet i Guldalen, af den 



Fig. 100. Söndersliten granitgång i skiffer något V. om Eidets station i Guldalen. 



/A 



Det prickade utmärker klumpar af småkornig ljus granit. Vid dessas ändar finnas ej sällan små partier af grofkristallinisk 



kvarts. 



böjda och på den konvexa sidan förskiffrade granitstocken V. om Trondhjem, af de till 

 ytterlighet förskiffrade granitgångarne på Ladeudden NO. om Trondhjem, o. m. d., men 

 veckningen var säkerligen en ganska långsam process, som kanske pågick under geo- 

 logiska perioder, och om vi än veta att graniten förefanns under dess senare del, kunna 

 vi ej deraf sluta till, att den fanns äfven under dess förra. 



De nu metamorfoserade postarkäiska lagren hafva således ej alla blifvit metamorfo- 

 serade samtidigt och under samma förhallanden. Endast i fråga om de yngsta af dem, 

 de sibiriska, kan metamorfisnien ställas i samband med bergskedjebildningen, under det 

 att de äldre i hufvudsak erhöllo sin metamorfiska utbildning under föregående tider och 

 i följd af mera allmänt verkande metamorfoserande krafter. Men ej ens den metamorhsm 

 inom Trondhjemsfältet, som kan tänkas uppkommen i samband med bergskedjebildningen, 

 kan hafva kommit till stånd under blott en enda period. Det bevisa bollarne af pressad 

 och starkt metamorfoserad Hovinsandsten i Eknegruppens konglomerat, hvars grundmassa 

 likaledes är pressad och metamorfoserad. (Jfr. sid. 91.) 



Man skulle kunnat vänta att finna metarnorfism i samband med öfverskjutningarne. 

 Tryckmetainortism, höggradig och vidt utbredd, finner man ock, såsom förut närnndt, 

 men i det hela föga af kristalliniska nybildningar, mestadels blott sericit. Detta torde 

 väsentligen bero derpä, att de öfverskjutna massorna utgjorts af redan förut kristalliniska 

 och mestadels temligen kiselsyrerika bergarter, eller ock af groft klastiska. 



