176 A. E. TÖRNEBOHM, DET CENTRALA SKANDINAVIENS BERGBYGGNAD. 



Slutord. 



Den bild af det Centrala Skandinaviens geologiska byggnad, som den bifogade öfver- 

 sigtskartan framställer, har jag nu sökt förklara och motivera. Hufvudsyftet har der vid varit, 

 att utreda denna byggnads hufvuddrag samt att visa, hurusom de svårigheter, de i förstone till 

 utseendet olösliga motsägelser, som fjällens geologi företer, få sin förklaring när man kommer 

 till insigt om de väldiga öfverskjutningar, som inom stora områden omkastat den ursprungliga 

 lagerordningen. Till de redan anförda fakta, som tala för dessa öfverskjutningars befintlighet, 

 skulle jag här till sist vilja foga ett par betraktelser af mera allmän art. Sedda från öfverskjut- 

 ningsteoriens synpunkt inordna sig en mängd olikartade och till utseendet stridiga förhållanden 

 på ett enkelt och naturligt sätt såsom olika yttringar af en och samma process. De abnorma 

 lagringsförhållandena, den jemnsidiga förekomsten af skarpt olika facies från en och samma 

 geologiska tid, 1 de excessiva och vidt utbredda tryckverkningarne i bergarterna och dessa 

 tryckverkningars uppträdande företrädesvis inom områden, som utmärka sig för flack lagring, 

 allt detta får en gemensam förklaring. Och denna förklaring är densamma, som erfaren- 

 heten i andra bergstrakter visat vara den enda möjliga för att tyda fenomen likartade med 

 dem, som utgjort svårigheterna vid utredandet af våra fjälls geologi. Mot dessa och förut 

 angifna skäl, som så kraftigt tala för antagande af öfverskjutningarne, kan endast upp- 

 ställas ett, nemligen öfverskjutningarnes storlek. Det kan med skal anmärkas, att det är 

 svårt att tänka sig, huru en öfverskjutning af öfver 100 km. bredd kunnat uppkomma. 

 Vi må emellertid icke glömma, att bergskedjebildningens teori i allmänhet, och öfver- 

 skjutningarnes isynnerhet, ännu befinner sig i ett mycket outveckladt stadium, och det är 

 tydligen icke berättigadt att på grund af teoretiska skäl såsom omöjligt beteckna ett 

 resultat, till hvilket undersökningarne i naturen synas oafvisligen leda, när teorien om de 

 processer, som skolat frambringa detta resultat, ännu är långt ifrån klar. Att öfver- 

 skjutningar äro en i bergskedjor allmän, för att ej säga normal, företeelse är numera kändt 

 och erkändt, men denna kunskap är ganska ny, den har vunnits hufvudsakligen under det 

 senaste decenniet. Mera allmän uppmärksamhet tilldrogo sig öfverskjutningarne först 

 sedan den rol sådana spela i nordvestra Skotland blifvit påvisad genom derstädes i början 

 af 1880-talet företagna, detaljundersökningar. Den häpnad de der vunna resultaten \ 

 förstone väckte fick ett lifligt uttryck i den preliminära notis, hvari Sir Arch. Geikik 

 först offentligen omnämnde dem. 2 »Masses of archaean gneiss\ säger han, »have thus 



1 HÖGBOM säger om Jemtlands silar (1. c. sid. G4); »Motsatsen mellan de båda faciesutbildningarne är 

 genomgående oeli förunderligt skarp. Mindre frappant skulle den vara. om man vågade antaga, att de blifvit 

 bragta hvarandra väsentligen närmare genom bergskedjebildningen och de dermed följande öfverskjutningarne.» 



2 Nature, Nov. 13. 1884. 



