KOtfGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 28. N:o 5. 17? 



been thrust up through the younger rocks and pusbed far över their edges. When 

 a geologist finds vertical beds of gneiss overlying gently inclined shceis of fossiliferous 

 quartzite, sjiale and limestone, he may be excused if he begins to wonder vyhether he him- 

 gelf is not really standing 011 his head.» Den största öfverskjut ningens bredd befanns då 

 vara mist 10 eng. mil (16 km.), och till större mått liar man ej sedan dess kommit i 

 Skotland. 1 I Alperna synas deremot vida betydligare öf\ crskjntningar förefinnas. Förde 

 S. om (Jenevesjön belägna Romandska föralperna, hvilkas geologi hittills varit ett olöst 

 problem, anser Prof. EL Schardt i Montreux, som egnat dem en detaljerad undersökning, 

 den naturligaste förklaringen vara »de considérer toute la region du Ghablais et du Stock- 

 horn, de la vallée de V.Arve jusqu'å celle de VAare, corame une näppe de recouvrement 

 venue clu Sud, par-dessus la zone des Dents du Midi et du Mont-Blanc-Finsteraarhorn». 2 

 Riktigheten af denna åsigt är visserligen ännu ej allmänt erkänd, men någon antagligare 

 förklaring af den nämnda traktens geologi har ej kunna framställas. I ett bref till mig 

 yttrar den bekante schweizergeologen Prof. A. Heim i Zurich såsom svar på en fram- 

 ställd fråga om öfverskjutningarnes i Alperna storlek: »Die grössten sicher erkannten 

 Ueberschiebungen in den Alpen haben eine Profilbreite von 20 kin. (Nordflögel der 

 (ilarner-Doppelfalte). Die grössten wahrscheinlichen, aber nicht unbedingt sicheren alpinen 

 Ueberschiebungen (beiderseits des oberen Genfersee) sind diejenigen Schardt's mit mini- 

 mum 50 km.» 3 



De fortgående undersökningarne synas således påvisa allt större öfverskjutningar, 

 och det skulle vara en märkelig tillfällighet, om under den jemförelsevis korta tid, som 

 geologernas uppmärksamhet varit riktad på dessa storartade dislokationsfenomen, de störs! a 

 befintliga sådana redan skulle blifvit uppdagade; detta så mycket mer, som just de största 

 äro de svåraste att konstatera. Om derför öfverskjutningar af minst 50 km. finnas i en 

 sa ung bergskedja som Alperna, då synes sannolikheten tala för, att ännu större sådana 

 kunna vara möjliga i en gammal bergskedja sådan som den skandinaviska, ty det låter 

 väl tänka sig, att under jordens äldsta bildningsskeden, då hela jordkroppen ännu ej ernått 

 sin nuvarande rigiditet, betingelserna för uppkomsten af stora öfverskjutningar varit g\ n- 

 sammare än hvad de voro under tertiärtiden. 



En öfverskjutnings storlek torde för öfrigt vara mera en fråga om tid än om kraft. 

 Vanligen uppfattas öfverskjutningarne såsom excessiva former af veckförkastningar. Det 

 synes då sannolikt, att den största kraftutvecklingen erfordrades just vid en öfverskjutnings 

 första uppkomst, då bergmassorna veckades och söndersletos. När detta väl var gjordi 

 gledo de särskilda partierna jemförelsevis lätt öfver hvarandra, hvarvid det vattendränkta 

 slipmjöl som bildades, och hvilket vi nu i hårdnad form återfinna såsom »gnuggstcn , 



1 I ett bref till författaren, skrifvet i Jan. 1896, yttrar Sir Arch. CiEIKIE rörande sagda mått på öfver- 

 skjutningarne: »This however must be the minimum, amount; but we Iwive no means of even approxiiuately 

 estiraathig wbat may have been the maximum. 



2 Sur 1'origine des préalpes romandes. Arch. des Sciences Physiques et NatureJles, Dec. 1893. p. 577. 

 Jfr. äfven samme författares profil i »Livret-Guide géologique dans le .lura et les Alpes de la Suisse». 1894. 



:; Enligt ett senare meddelande till mig från Prof. HEIM (maj 1890) har i ett då nyligen publiceradt 

 arbete af Mauriee LUGEON, »La region de la Bréche du Chablais», riktigheten af SCHARDTS uppfattning blifvil 

 till fullo bevisad. (Tillägg under tryckningen.) 



K. Sv. Vet. Akademiens Handlingar. Bd 28. N:o f>. 23 



