KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 28. N:0 5. 201 



Gula-skiferne; 



Trondhjem-Stören gruppe ; 



äldste Trondhjems lag (RörosskiftVar). 



Denna indelning- representerar ett väsentligt framsteg i jemförelse med den äldre tredelningen, men för- 

 bättringen både ej sträekt sig till Gulaskiffrarne. Dessas mångskiftande fält behandlades fortfarande såsom ett helt, 

 och de förlades fortfarande ofvanpå Trondhjem-Stören-gruppen. Att KJERULP ej härutinnan företog någon ändring 

 synes så mycket besynnerligare, som lian på bladet »Melhus» ej intecknar (och ej kunde inteckna) några Gula- 

 skiffrar vester om Störens skiffrar, mellan dessa och Hovingruppens lager, der de dock enligt hans lagerföljd 

 borde hafva sin plats, men väl ett stort fält af dem på Störenskiffrarnes motsatta, östra, sida. Orsaken hvarför 

 K. så envist fasthöll Gulaskiffrarnes (d. v. s. i främsta rummet de grå skiffrarnes O. om Stören) yngre ålder i 

 förhållande till Störenskiffrarne, torde hafva varit det förtroende han hyste till profilen mellan Bjerkaker och 

 Rennebu, der Störenskiffrar mycket tydligt och med temligen flack ostlig stupning underlagra den sydliga fortsätt- 

 ningen af de grå skiffrarne O. om Stören. Men detta lagringsförhållande beror på en af de i Trondhjems- 

 fältets vestra del så vanliga inversionerna mot vester och är derför intet bevis för åldersföljden. KJERULF 

 hade för öfrigt, såsom nämndt, sammanslagit så mycket under begreppet Gula-skiffrar, att dessa blefvo för 

 honom ett stort, mäktigt formationsled, som han ej kunde återfinna under Störenskiffrarne i Trondhjems- 

 fältets vestrand, oeh detta var en ytterligare orsak hvarför han måste bibehålla dem på den plats han ursprung- 

 ligen gifvit dem öfver Störenskiffrarne. Oeh den platsen är äfven — såsom vi nu veta — riktig för en del af 

 Gulaskiffrarne, ehuru väl ej för den del, från hvars lagringsförhållande K. utgick. Men hvarje försök att bestämma 

 Gulaskiffrarnes plats måste naturligtvis stranda, så länge man ej uppdelat dem i deras komponenter, och dessa 

 iiro — enligt den i detta arbete följda indelningen — Brek-skiffrar, Singsås-gruppen, Selbu-skiffrar och Sul-skiffrar. 

 Och i en sådan uppdelning af Gulaskiffrarne torde väl den nyckel ligga, som KJERULF anar skola finnas, när 

 han om dem säger (Uds. 173): »Men her står dog mängt tvivlspunkt tilbage, og oversigten tör forandres, 

 om det lykkes at finde en nögle». 



1 den mån undersökningarne fortgingo fick K. allt mer och mer blick för hur invecklad Trondhjemsfältets 

 byggnad i sjelfva verket är. På öfversigtskartan (1877) betecknar han Trondhjemsfältets hela inre del såsom 

 bildadt af dess yngsta afdelning; i »Udsigten» (1879) framkastar han en tanke om, att det inre möjligen kunde vara 

 äldre än randpartierna. 1 Denna tanke utvecklar han något vidare i »Merakerprofilet» (1883). Här framhåller han 

 ock starkare än någonsin tillförene huru veckade och oinkastade Trondhjemsfältets lager blifvit. Sin uppfattning 

 af Merakerprofilens tektonik sammanfattar han i följande ord (s. 109): »Således betegnes en viftestilling ved folde- 

 forskyvningerne; i den vestre del af profilet helde disse glidnings fläder mod öst, i den östre del derimod mod 

 vest. Og ligeledes vende de liggende folder selv i den vestre delen af profilet mod öst, i den östre del af samme 

 mod vest.» 



I »Merakerprofilet» berör KJERULF äfven frågan orn paralleliseringen mellan Trondhjemsfältets östra och 

 vestra delar. Hommelvikens svarta skiffrar är han böjd att sammanställa med Merakersmevringens (s. 103) och 

 Hommelvikens konglomerat med Kölihaugens. Men rörande denna fråga äro hans uttryck för öfrigt mycket sväf- 

 vande. Hvad t. ex. skiffrarne i Trondhjemsfältets metamorfiska stråk egentligen kunde vara, om Gulaskiffer eller 

 något annat, derom undviker han att tydligt yttra sig, och derom hade han antagligen ej heller någon bestämd 

 mening. Att KJERULF ej lyckades utreda denna och flera andra frågor beträffande Trondhjemsfältets invecklade 

 geologi är ej heller att undra på, när man besinnar, att han under de senare åren af sin lefnad var i följd af 

 vacklande helsa hindrad att i någon större utsträckning deltaga i fältarbetena och följaktligen måste till en 

 väsentlig del grunda sin uppfattning på af andra gjorda observationer. Den som af egen erfarenhet vet hur svårt 

 det är att tillgodogöra andras iakttagelser, och hur nödvändigt det derför är att sjelf icke blott se utan äfven 

 kartlägga alla vigtigare områden, han förstår att uppskatta de svårigheter, under hvilka KJERULF på senare tiden 

 arbetade, och måste beundra den aldrig tröttnande ihärdighet med hvilken KJERULF, trots dessa svårigheter, stän- 

 digt sökte att vidare utveckla sin uppfattning af fjällens geologi och verkligen lyckades föra den ett godt stycke 

 framåt i rätt riktning. 



1 Se citatet föregående sida. 



K. Sv. Vet. Akad. Handl. Band 28. N:o 5. 26 



