KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 22. N:0 9. 7 



åtskilligt, som bestyrkte Celsii åsigter och hade meddelat det åt denne. Det finnes för 

 öfrigt omnämdt i Kalms år 1745 utgifna resberättelse. 1 ) Den vigtigaste notisen gäller 

 det s. k. Gudmundsskäret, för hvilket längre fram skall blifva redogjordt. C. von Linné 

 slöt. sig ock till samma åsigt och anför åtskilliga bevis för ett forntida högre vattenstånd. 2 ) 

 Ytterligare uppmärksamhet fastades vid vattenminskningsläran, då Olof af Dalin accep- 

 terade densamma för sin »Svea Rikes Historia», hvaraf första delen utkom år 1747. Dalin 

 antog Celsii mått. för vattenminskningen, dock så att han jemnade det till fyra fot för 

 seklet. Han fann då att Sverige vid tiden för Kristi födelse bestod till stor del af isole- 

 rade öar, hvilket. syntes honom stämma öfverens med utländska författares åsigter om 

 Thule. 3 ) 



Under de närmast följande åren uppväxte en liflig literär strid om vattenminsk- 

 ningsläran. Bland lärans anhängare må ytterligare nämnas den lärde kemikern J. G. 

 Vallerius, 4 ) Sam. Chydenius, 5 ) arkitekten Baron Carl Hårleman") samt naturforskaren 

 Fredr. Hasselqvist. Bland motståndarne uppträdde först Biskop And. Rhyzelius, som 

 lär hafva författat det betänkande, 7 ) hvari Presteståndet vid 1747 års riksdag uttalade sin 

 förkastelsedom öfver vattenminskningsläran. 8 ) Afven fornforskaren Assessor Erik Julius 

 Björner, Historiografen Jacob Vilde, 9 ) Prof. Erl. Sam. Bring samt arkeologen Assessor 

 Jac. Richardsson 10 ) nämnas som motståndare till Celsii åsigter. Om den lärda striden 

 finnes en sammanfattning i en Upsaliensisk disputation af Georgi. ") Den svåraste mot- 

 ståndaren blef dock den mångkunnige Biskopen i Abo Jon. Brovallius, som i sitt vid- 

 lyftiga »Betänkande om vattenminskningen» riktade svåra hugg mot denna lära. 12 ) Han 

 visar, att Celsii teori leder till många orimligheter, t. ex. att portgången till Abo slott 

 skulle, då det beboddes af Johan III, stått under vatten; bortförklarar åtskilliga af Cel- 

 sius anförda fakta; påpekar att hafvet stigit och inkräktat på landet vid Landskrona m. in. 

 Bland bestämda fakta, som Brovallius anför som bevis mot en allmän vattenminskning, 

 förtjenar att märkas de iakttagelser, som Prof. P. A. Gadd gjort öfver gamla träd, vä- 

 xande utmed strandbrädden i Abo och Björneborgs län i Finland. 13 ) I Bjerno skärgård på 

 ön Pettu nedhöggs en gammal tall, som växte utmed hafsstranden 4 fot öfver vattnet; 

 den befans vara 310 år gammal. I Hittis kyrksund växte en tall 2 fot öfver hafsytan; 

 den var 232 år gammal. På Carluoto i Nystadsskären växte en annan tall £ fot öfver 

 hafsytan, 227 år gammal. I Kiraitho inre skär emellan Bolax och Vestanfjärd växte ett 

 par ekar 4 fot öfver hafsytan, och befunnos 250 — 300 år gamla. Någon vattenminskning 



') Lit.-fört. 5). 



2 ) » 6). 



3 ) » 8). 



4 ) » 3). 



5 ) ». 13). 

 «) » 14). 



T ) .. " »)• 



8 ) Äfven »af Rikets Lofiige Borgarestånd skall samma betänkande hafva vunnit bifall; men för andra göremåls 

 skull kommit att hvila.» Se Brovallius, Betänkande om vattenminskningen, s. 13. Lit.-fört. 19). 



9 ) Lit.-fört. 12). 

 ]0 ) » 17). 



") Se Bitov. s. 13. Se för öfrigt Lit.-fört. 16). 



12 ) Lit.-fört. 19). 



13 ) Brov. 1. c. s. 221—224. 



