KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 22. NIO 9. 27 



hällen, på hvilken 1848 års märke är inristadt (ty på denna häll satt tångranden ett par 

 tum lägre än det normala), utan på närliggande lodräta klippor, der tångranden är ty- 

 piskt utbildad. 1 ) 



Af ofvananförda mätningar skulle följaktligen framgå, att den negativa rörel- 

 sen varit: 



under perioden 1804— 1850 _ 2 fot(?) (60 cm), 



» » 1850—1867 0,45 » (13 cm), 



och enligt Hanssons vattenmärke 



under perioden 1848 — 1867 0,25 » (7,5 cm). 



Motsägelsen emellan de tvänne sista uppgifterna låter lätt förklara sig, om man 

 besinnar, att Bernhard Hansson inhuggit linien b i den på den sluttande hällen befintliga 

 tångranden, således ett pa.r tum för lågt. Det bör äfven observeras, att vid bestämmandet 

 af tångrandens läge kan ett fel på 2 å 3 cm lätt insmyga sig. Rättast torde kanske 

 derföre vara att uppskatta den negativa rörelsen under perioden 1848 — 1867 till om- 

 kring 10 cm. 



Ar 1886 i Nov. skedde på min begäran ny uppmätning af Lotsålderman J. Adams- 

 son, som meddelat, att lodräta afståndet från 1848-årslinien till »roten af den fullständiga 

 tångranden» var 0,9 fot (27 cm). Denna uppmätning, verkstäld på den sluttande hällen, 

 der tångindividerna sitta ojemnt, är sannolikt för dryg. 



Från Storön har jag föröfrigt antecknat: 



l:o att linien b i 1848 års vattenmärke enligt Ålderman Hanssons utsago under 

 de senare åren ständigt legat öfver »lagligt» vatten; 



2:o att i den inre delen af Kyddenehamnen (östra hamnen) ligger ett grund unge- 

 fär 3,fi0 fot (1,07 m) under jemnt vattenstånd; 



3:o att skäret Skräddaren, beläget vid vestra Kyddeneudden, ligger ungefär A fot 

 (15 cm) öfver hafsytan; 



4:o att ett grund, som ligger vid inloppet till Kyddenehamn ungefär två båtsläng- 

 der SV. från den östra Kyddeneudden, är 3 fot (90 cm) under hafsytan samt att man i 

 lotsåldermannens ungdom aldrig aktade på detta grund vid segling, men att man nu all- 

 tid undviker det, »vare sig att man förr begagnade mindre båtar eller att det verkligen 

 höjt sig»; 



5:o att lotsarne hade god reda på, att vattnet regelbundet stiger och faller två gån- 

 ger dagligen. Såsom bevis derpå nämnde man den iakttagelsen, att en roddbåt, som 

 under ebbtiden stöder sig mot sjöbottnen, »reser sig» vid flodtid. Vid fullmåne utgör 

 skillnaden emellan ebb och flod öfver en fot. 



7. Fläskö (N. br. 58° 35'), belägen i skärgården rätt i öster om Väderöarne och 

 4 kilom. vester om Fjällbacka. Några hundra meter söder om fiskarehusen å Fläskö och 

 några meter söder om den punkt, der en ring är fästad i den s. k. Trankokshällen, finnes 

 på en lodrät granitvägg ett vattenmärke af det utseende, som fig. 7 utvisar. En lodrät 

 linie slutar upptill i ett kors och nedtill i en svagt uthuggen fördjupning (c). Korset är 



') På sluttande klipphällar pläga tång-individerna sitta ojemnt och glest. (Se ofvan, p. 21.) 



