KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 22. N:0 9. 49 



Sammanställes denna uppgift med den från år 1868, så torde vattenmärkets verkliga höjd 

 öfver medelnivån utgöra 2,3 fot (68 cm.). 



38. Jungfrun (N. br. 57° 15). Denna nära 300 fot höga klippö, som ligger 

 enstaka midt i Kalmarsund och rnidt emot Oscarshamn, eger på östra sidan några smärre 

 bugter, vid hvilka man kan landa med båt, då hafvet är lugnt eller vid svag, vestlig 

 vind, ty i motsatt fall är sjögången stark rundt om ön. I en liten bugt allra nordligast 

 på östra sidan af ön inhöggs 1868 d. 20 juli kl. 12 m. ett vattenmärke (Tafl. III, fig. 28). 

 En ungefär 5 tum bred, hvit strimma eller band af afsatt hafssalt sträckte sig rundt kring 

 klippornas bas, omedelbart öfver vattenytan, och i öfverkanten af denna strimma samt 3 

 fot (89 cm.) lodrätt under den öfre linien inhöggs vattenmärkets undre linie. Vid Ölands 

 norra udde visade vattenmätaren kl. 9 f. m. XIII, 3; kl. 2 e. m. XIII, 2 och kl. 9 e. m. 

 XIII,3; således i medeltal 0,5 fot lägre vattenstånd än det för året beräknade, som var 

 XIII,74. (Det under året direkt observerade var XIII,78.) Följaktligen torde vattenmärket 

 på ön Jungfrun hafva blifvit utsatt i vattenytans medelnivå. 



39. Ölands norra uddes fyr (N. br. 57° 22). Enligt Erdmann anordnades vatten- 

 mätningen ungefär 400 fot från boställshuset på följande sätt. På ett afstånd af 25 fot 

 från stranden anbringades tvänne pålar och förstärktes med snedsträfvor samt stenfyllning. 

 I dessa pålar anbringades jernarmen omkring 4,00 fot öfver medelnivån samt 1,25 fot under 

 en rits, som blef inhuggen uti en större kalksten, hvilken säkert fastades vid marken ofvanom 

 bryggan. Skalans axel inpassades vid graderingen XVI,ou. 



Ar 1869 befans vattenmätaren vara anordnad på ett väsentligen olika sätt. Från 

 stranden leddes vattnet genom ett litet dike in i en murad bassäng, ungefär 5 fot i f3 7 rkant. 

 I bassängens botten låg ett stort kalkstensblock, hvari man med sträfvor fästat en vertikal, 

 grof jernstång, som var försedd med klyka till skalans upphängande. Ritning till denna 

 anordning, daterad d. 27 sept. 1852, fans a fyrstationen. Dock synes den ej ha blifvit 

 begagnad förr än år 1854, hvilket man kan finna af uppgifterna om medelhöjden i Erd- 

 manns beskrifning. Det uppgifves nämligen der, att medelhöjden för år 1852 var XII, 29 

 fot och för år 1853 XII, 58; deremot för år 1854 XIV,07 och för år 1855 XIII,oo eller 

 omkring 1,5 fot mera för de två sist nämnda åren. Detta beror naturligtvis på en 

 flyttning af vattenmätaren, hvarvid man ej iakttagit att behålla samma nivå för upp- 

 hängningspunkten. Nu uppgifver emellertid Erdmann, att XVI-fotsmärket å skalan var 

 ursprungligen 1,25 fot under en på ett kalkstensblock inhuggen rits, såsom ofvan blifvit 

 nämndt. På den nya apparaten åter är XVI-fots-märket 2,fi5 fot under samma rits. Den 

 nya skalan är således 1,4 fot lägre än den gamla, följaktligen blir afläsningen 1,4 fot 

 större än förut, hvilket väl öfverensstämmer med observationerna för ofvan nämnda år. 

 Ty med korrektion af 1,4 fot blir medelnivån för år 1852 XIII, 69 och för år 1853 XIII,98. 

 Enligt fyrbetjeningens utsago har kalkstensblocket ej undergått någon rubbning. Oberäknadt 

 att vattnet stiger och faller mycket häftigt vid vissa vindar i den vik, vid hvars trånga 

 utlopp fyren och denna vattenmätningsanstalt är belägen, finnes för öfrigt intet att 

 anmärka mot denna station. Forssman beräknar årliga nivåförändringen på denna plats 



till 0,23 cin. 



7 



K. Sv. Vet. Akad. Handl. Band. 22. N:o 9. . ' 



