KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 22, NIO 9. 83 



afslipningen är nästan alldeles utplånad på de i öppna hafvet och NO. oni Bornholm 

 belägna Ertholmarne. De små skären visa visserligen tydlig stöt- och läsida, men de 

 finare rcmorna kunna ej skönjas. Hade hafsytan fortgående sänkt sig, så skulle de nyss 

 blottade hällarne hafva företett tydlig glacial afslipning. Jag föranledes häraf till den 

 mening, att uti Östersjöns sydligare delar ingen negativ rörelse af hafsytan varit rådande 

 under förra hälften af detta sekel. Observationerna vid Skallö utgöra en bekräftelse 

 härpå. ') 



14. Belägenheten nära hafvet af en mängd fasta fornlemningar, ättehögar, bygg- 

 nader in. ni. tyder bestämdt derpå, att hafvets fallande ej kan hafva pågått under många 

 sekel efter samma måttstock som i senare tider, hvarken i Kattegatt eller i Östersjön. 



15. De skedda' nivåförändringarne äro i allmänhet af den art, att de kunna för- 

 klaras genom antagandet af en fortgående sänkning af hafsytan. Detta gäller närmast 

 om bottniska viken och i det stora hela äfven om Östersjön i inskränkt bemärkelse. Men 

 huruvida det i öppen förbindelse med oceanen befintliga Kattegatt kan vara till sin nivå 

 i högre grad beroende af Östersjöns vattenhöjd, synes vara svårt att fatta. Flera om- 

 ständigheter tyda dock på, att så är förhållandet. 



16. Hufvudorsaken till hafsytans ännu fortgående sänkning är väl antagligen 

 minskadt vattentillflöde till Östersjön i förening ined förstoradt utlopp genom Sundet 

 och Bältena. Men om fenomenet äfven står i beroende af någon sänkning af den an- 

 tagna »kontinentalvågen», torde på undersökningarnes nuvarande ståndpunkt ej kunna 

 nöjaktigt besvaras. Först måste nivåförhållandena närmare studeras äfven å norska 

 kusterna. Skulle nämligen en fortgående negativ rörelse kunna påvisas å Norges vestkust, 

 så blifver fenomenet af mera allmän art och lär ej kunna förklaras på samma sätt som 

 vattenminskningen i Östersjöbäckenet. 2 ) 



17. Slutligen må det framhållas, att det finnes enstaka fakta, som tyda på rubb- 

 ningar i berggrunden, t. ex. vid Rökilde ä Bornholm (art. N:r 29) och Södra Staket 

 (N:r 55). Stående framför dylika egendomliga förhållanden blir man benägen antaga, att 

 flera krafter äro verksamma vid strandliniens förskjutning. 



') Äfven i Kattegatt är den gläciala afslipningen mindre tydlig i sydligaste delen, t. ex. å skären utanför 

 Torekow, än i bohuslänska skärgården. 



2 ) Med stor ifver har man i Norge undersökt hafsytans högre läge under den gläciala och postglaciala tiden, 

 men deremot sedan Keilhaus tid mera försummat undersökningarne öfver hafsytans möjliga vexlingar. Keilhau 

 anser (se Lit.-fört. 35 b), att Norges nuvarande stigning kan ej bevisas, men finner det sannolikt, att södra 

 kusten höjer sig. Han anser vidare, att stigningen troligtvis ej är lika stor öfver allt, ej heller jemnt fort- 

 gående. Den kan vara större nu än fordom. Från Trondhjem norrut linnes sannolikt ingen landthöjning. 

 — Såvidt mig är bekant har ingen undersökning skett af de Klerckska vattenmärkena vid Bossekop i 

 Altenfjord. Om dessa meddelar Kleuck (se Lit.-fört. 42 b) i bref till Lilliehöök : »Lige ned af Observatoriet 

 paa Bjerget eller hvor De hade Magnetnaalen haengende har jeg med en Mincralbor ladet bore tre Huller 

 med 6" Mellenmun og 6" dybe lige i Tanglinien; ligesaa i yderste Pynten af Storingnos, som ligger lige 

 över paa den anden Side af Fjorden" (se sid. 22). Af stort intresse vore det, att en undersökning skedde 

 af dessa snart 50 år gamla vattenmärken, som blifvit inhuggna i tångranden. 



