KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 22. N:U 10. 27 



5. Florans statistiska förhållanden. 



Vegetations-perioden inom södra delen af Jenisei-dalen utsträckes till 4 månader 

 . eller i sydligaste delen något deröfver. Mot norden blir den allt kortare, sä att inom 

 arktiska territoriet är den inskränkt till omkring 2 månader. Detta måste utöfva ett 

 väsendtligt inflytande på växtligheten, ty hvarje lands inhemska vegetation afspeglar dess 

 natur. Med skäl har man sagt, att man kan i det vegetativa systemet hos hvarje växt 

 lätt finna den visaste beräkning i hennes byggnad, enär denna alltid är afpassad efter 

 växtens klimat, lokalitet, bestämda blomningstid m. m. Vid Krasnojarsk, Jeniseisk och 

 andra ställen i sydligare delen samt under ytterst gynnsamma förhållanden ännu långt 

 norr derom uppnå växterna en mindre vanlig storlek och yppighet. Sa t. ex. finnas vid 

 Vorogova grofva pilar, på .hvilka stainmarne hos somliga äro minst en aln i diameter och 

 bland örterna når Archangelica decurrens 6 — 8 fot i höjd samt stammen 2 tum i diame- 

 ter. Lika storväxta äro clerstädes Cacalia hastata, Anthriscus silvestris och Struthiopteris, 

 hvilka hålla 6 — 8 fot i höjd. Vid Gorinskoj volok träffas en lika jettelik vegetation, som 

 vid Vorogova. Ytterst storväxta äro der Cacalia, Aconitum volubile och Agrostis alba 

 var. gigantea. Pä tundran deremot är vegetationen ofta mycket lågväxt, der ej gynn- 

 samma förhållanden göra undantag. Dei\städes förekommande växter äro i allmänhet mycket 

 härdiga; ty inom arktiska området täckes marken ofta icke af en jemn, oafbruten snö- 

 massa, så att på stora sträckor under en del af vintern många växter sakna skydd af 

 snön mot kölden. Oftast äro tundrans växter låga och nedtryckta, tätt tufvade eller nästan 

 dynlika, samt ha i allmänhet de underjordiska delarne, såväl stam som rot, betydligt ut- 

 vecklade. Tufvorna äro ej sällan lika mycket eller mera utsträckta i vågrät, än i lodrät 

 rigtning. Såsom exempel på tuf bildande växter kunna bland många andra anföras: Alsine 

 macrocarpa, arctica och stricta, Cerastium alpinum, Sagina vivalis, Draba alpina, Papaver 

 alpinum cc nudicaule, Silene graminifolia och repens, Luzula arcuata och många gräs. 

 Den korta vegetations-perioden inom arktiska området orsakar, att de flesta växter der 

 måste hastigt utveckla sig och inom kort tid fullända sin fruktmognad. Högst fä, knappt 

 någon enda växt kan derföre i dessa trakter skjuta långa skott, men utvecklingen be- 

 fordras i hög grad genom talrika sidoskott. Hos åtskilliga växter, t. ex. hos flere Com- 

 positse, hvilka i allmänhet kräfva en rätt lång vegetations-period för att utveckla blommor 

 och frön, förekomma derföre acaulis- eller subacaulis-former, t. ex. hos Sausurea alpina, 

 Sonchus arvensis och Cineraria palustris. Växter, som ej pä ett ar skulle hinna till frö- 

 mognad, förökas ofta på vegetativ väg. Förökning genom biaxlar, utgående från rot- 

 stockar, torde ej vara sällsynt hos arktiska arter, t. ex. hos Ranunculus reptans och re- 

 pens, Epilobium latifblium, Nardosmia frigida, många Alsinaceaj. Ofta förökas inom 

 arktiska området Sagina nodosa genom affallande axillära bladknoppar, Stellaria crassifolia 

 och Cerastium alpinum genom terminala bladknoppar, som hos den nämnda Stellaria äro 

 något köttiga. Groddknoppar förekomma hos åtskilliga, t. ex. Polygonum viviparum, Saxi- 

 fraga cernua och stellaris v. comosa samt hos imånga gräs med axgroende vippa (formas 

 vivipane), hvilka i sydligare trakter normalt fortplantas genom frön. 



