KONGL. SV. VET; AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 22. N:0 10. 31 



vegetationsgräns. Att, såsom J. Lange gjort 1 ), välja isothermen för 0° såsom grans mel- 

 lan den arktiska och icke-arktiska floran synes mig mindre lämpligt, helst vegetationen 

 vida mer beror af värmens fördelning mellan årstiderna, än af årets medeltemperatur. 

 Rigtigare är det utan tvifvel att enligt Geisebachs föredöme räkna till arktiska floran 

 »alle Landschaften, welche jenseits der Polargrenze der Wälder liegen» 2 ), emedan denna 

 begränsning af arktiska floran är ganska naturlig. Man bör likväl icke, såsom Grisebach 

 gör, räkna Island till arktiska floran, ty växtligheten på denna ö är så likartad med Skan- 

 dinaviens, att bland 345 på Island anmärkta fanerogamer saknas i Skandinavien blott 5 

 eller 6. Af Islands kärlväxter, som utgöra 371 arter, saknas deremot på det vida närmare 

 belägna Grönland, som alltid måste räknas till arktiska florområdet, ej mindre än 123 

 arter. Island bildar dessutom dels genom sitt läge, dels genom sina höjdförhållanden, dels 

 kanske äfven sina temperaturförhållanden (vid Reykjavik är medeltemperaturen för hela 

 året + 4,12.")°) en öfvergång från Polarländerna till de söder om dessa liggande regioner 

 samt bör rätteligen betraktas såsom en skoglös del af Europas barrskogsområde. 



Såsom bekant är, känner man icke någon fanerogam växt, som är utbredd öfver 

 hela jorden, och märkvärdigt få äro de fanerogamer, som äro utbredda öfver åtminstone 

 halfva jordklotet. De Candolle anför') blott 18 dylika arter, af hvilka 10 äro anmärkta 

 vid Jenisei. Af de 117 fanerogamer, som enligt De Candolle *) äro utbredda öfver åt- 

 minstone en tredjedel af jordklotet, finnas i Jenisei-dalen mera än halfva antalet, nem- 

 ligen Ranunculus aquatilis, R. repens, Caltha palustris, Capsella Bursa pastoris, Erysimum 

 cheiranthoides, Nasturtium palustre, Drosera longifolia, Spergula saginoides (= Sagina 

 saxatilis), Stellaria media, Cerastium vulgatuin, Trifolium repens, Potentilla anserina, Calli- 

 triche verna, Hippuris vulgaris, Artemisia vulgaris, Gnaphalium uliginosum, Senecio vul- 

 garis, Söndras oleraceus, S. asper, Menyanthes trifoliata, Hyoscyamus niger, Veronica 

 Anagallis, Y. scutellata, V. serpyllifolia, Limosella aquatica, Thymus Serpyllum, Prunella 

 vulgaris, Plantago major, Chenopodium album.' Polvgonum aviculare, P. Convolvulus, P. 

 amphibium, Rumex Acetosella, Urtica urens, U. dioica, Lemna minor, L. trisulca, Pota- 

 mogeton perfoliata, P. crispa, P. pectinata, P. natans, Alisrna Plantago, Sagittaria, Luzula 

 campestris, L. pilosa, Juncus bufonius, Heleocharis palustris, Scirpus lacustris, Carex curta 

 (— C. canescens), C. ctespitosa, Alopecurus pratensis, A. geniculatus, Phleum pratense, 

 Setaria viridis, Phragmites, Poa annua, P. trivialis, P. nemoralis, Glyceria aquatica, Dac- 

 tylis glomerata, Avena subspicata och Triticum repens. 



Af nu uppräknade 62 arter, hvilka alla finnas äfven i Skandinavien, äro 35 Dico- 

 tyledoneae och 27 Monocotyledöneae. Endast 15 arter äro monocarpiska, de öfriga 47 

 polycarpiska. I hög grad anmärkningsvärdt är, att bland de af De Candolle anförda 117 

 växterna finnes icke något träd eller någon verklig buske. Endast en småbuske (suffrutex) 

 eller buskartad växt, nemligen Thymus Serpyllum förekommer bland hela antalet och 

 träffas äfven vid Jenisei och i Skandinavien. 



') Lange, Conspectus Horse Groenlandica; och Studier till Grönlands Flora. 



2 ) Grisebacii, Die Vegetation der Erde, I p. 15. 



3 ) De Candolle, Géographie botan. raisonnée, I, p. 582. 



*) De Candolle, Géographie botan. raisonnée, I, p. 5£4 — ^581. 



