ii \s i i VAKrri.Ain 



i loraai ii. u koinM. 



I ti i-.';i ..ni .1. ni», i flurans liArkoutsi kan innu - 1 •> < i < 1 1 med afscendi pa det 



arktiska « !• iu< m< i i densamma, itl Mini ■» Ii n un i söder licgrAnaa. 



Siliirifitf* lågland, vnril i*n ul il< U hilduingNliArdumi I cologerua 



intaga, under ruro|H*iska ghirialtideu i Sibirien ingen inlandsis fiums, som liAmtnandi in 

 verkade på Horan» utbredning, kuw mot norden, som k Ii mat för 



Imllnnden > tillAto, Yn teui|>eratureii nfl itl den tvingad) den alpina Mini 



Horan nti nedstiga c låglandet, kunde denna iieinligen utbreda sig öfver heln norra 

 - slAttlaud ') På skilda vAgar hafva från nlika lAnder (Grönland, Skandina- 



vien, \ l| •t-riiit i» Ii Mim Fernii antaga, under iatiden »lut 



ligen kommit itl ingå i den arktiska Horan. Knstaka tull al ajxjradisk utbredning i \i>li 

 »kililn lAnder låta »ig kimppt förklara annorlundu Un genom att antaga, del en utti 

 ning från förra vAxtplatscr egl rum: t, ex. Potentilla fruticoaa i Sibirien, Pyrenéerna, 

 l'.i ii innu ii. på Oland och i Ryssland; Carex obtuaata i Sibirien, norra Tyakland oeli pfl 

 Oland; Vrtemisia laeiniata i Sibirien oeh på Olatid. numihi antager i ain Klorula aretica 

 .leniseensis, uti de till Jeniaei sig sträckande utgreningarm ;il oataibiriaka bergen, - 

 Sorilbergen, Aro atl betrakta såsom ett gammal! florområde, från hvilkcl tundrans diluvial- 

 gebil blifvit koloniseradl med vAxter. Vidare påstår han, att den arktiska Jenisei-floran 

 till »in hufvudbeståndsdel sluter sig till ostsibiriska bergens flora, från hvilka den sibiriska 

 karaktereu kan spåras långt mol vester, nnda till Hvita hafvet. Från rester synea icke 

 n invandring hafva i-gl rum, t\ I ral Ar icke någon sArskild utgångspunkt för vAxter. 

 \ iil denna bergakedja mötas de från öster och vester kommande arterna och finna lill en 

 del uti denna en gräns för vidare framträngande. Nordliga I räls flora ttr fattig och en- 

 formig; bland de alpinska vAxter, som Schrenk samlal dcrstAdes, finnas omkring 70 arter 

 l>:i den arktiska tundran. 



7. Områdets Indelning. 



Ett område med den Btorn utsträckning från söder till norr, som Jeniaeia floddal, 

 måste förete stora olikheter i naturbeskaffenhet och vegetation. Professor J. Sahlbbbg 

 har indelal detsamma i I territorier: Territorium motitoswn, ftilro/ium, arcticuin och friqi- 

 f/fii« bergiga, urskogs-, arktiska och tundra-territorierna) 1 ). Frän botanisk synpunkt 



anser jn^. att Sahlbbrgs territorium areticura, »"in Br belflgel inom skogsområdet, bör 

 kallas t: 1 1 it. subaretirum, och att hans territ. frigidum, som ligger norr om Bkogsgränsen, 

 hur benämnas territ. areticum. De grAnser, Bom han uppstAlt för de 1 territorierna, anser 

 jag mig böra antaga, enAr de Bynas vara både naturliga oeh vAl valda. 



') Jfr NaTOOR9T, Polarforskningens bidrag till forntidens växtgeografi. 



Sahi.bero, Bidrag till nordvestrn Sibiriens Insektfauna, Hemiptera Hetcroptera (i Vet. \k;nl Handl, 

 878) Coleoptern (ibm 1879). 



