63 



saarel paa Bug- som Rygside (hos H. tremula er Ryggen 

 høirød, Bugen hvid). Derimod stemmer den ved den 

 skarpe Adskillelse af Ryg- og Bugside overens med den 

 middelhavske H. regdlis Cuv., som ogsaa af Selenka (Zeit- 

 schrift f. wissensch. Zoologie 1867 p. 315) henføres til 

 Slægten Stiehopus. Denne Holothuride adskiller sig dog 

 i flere Henseender fra vor nordiske Art, saasom ved dens 

 okkergule Farve, de længere Ambulacralfødder langs ad 

 Kroppens ventrale Rande, Kalklegemerne i Huden og 

 Kalknaalene i Sugeføddernes Sider (se M. Sars, „Bidrag 

 til Middelhavets Littoral-Fauna" i Nyt Magazin f. Naturv. 

 1857 p. 152, Tab. 2, Fig. 78—81). Den mærkværdigste 

 Eiendommelighed ved vor nordiske Form er imidlertid dens 

 Evne til ulig andre Holothurier at kunne udføre svøm- 

 mende Bevægelser, hvorfra ogsaa Artsnavnet er hentet. 

 Disse Bevægelser, som det nylig indfangede Dyr med 

 kortere eller længere Mellemrum, i hvilke det ligger 

 ganske stille, gjentager, aabenbart fordi det ikke befinder 

 sig vel, ere meget energiske og ske ved en kraftig og 

 jevn bølgeformig Bøining af Ryg- og Bugsiden i Form af 

 et S op og nedad (se Fig. 20), næsten ligesom en Pla- 

 narie eller Igle. Det formaar herved at hæve sig ikke 

 blot fra Bunden af det med Sjøvand fyldte Kar, hvori 

 man har det, men selv med den forreste Ende temmelig 

 høit over Overfladen af Vandet; ja det først indfangede 

 Exemplar bevægede sig endog saa stærkt i det Glas, 

 hvori det var sat, at det blev nødvendigt at tildække 

 dettes Aabning for at hindre det fra at slippe ud. Et 

 andet Exemplar lykkedes ved disse bugtende Bevægelser 

 at slippe ud af Bundskraben, netop som denne skulde 

 tages ind i Baaden. 



Som ovenfor anført forekommer denne mærkelige 

 Holothuride som det synes temmelig hyppig ved Lofoten 

 (ved Fiskeværet Skraaven), men aldrig her før i en Dybde 

 af 200 Favne, hvorimod den gaar ned til de største her 

 forekommende Dybder, 300 — 400 Favne. Den forekom- 

 mer imidlertid ogsaa paa en langt sydligere Lokalitet, 

 nemlig i Hardangerfj orden, hvor ogsaa Danielssen har 

 fundet den, og gaar her (ved Mosterhavn) op til 120 

 Favne. Endelig har jeg engang for lang Tid siden ved 

 Toskø i Nærheden af Manger fundet en Holothuride paa 

 200—250 F. D., som ifølge den af mig dengang udførte 

 Tegning ganske bestemt henhørte til samme Art. 



Nærværende Art er, som man ser, en decideret Dyb- 

 vandsform, der rimeligvis forekommer langs vor hele Kyst, 

 hvor Dybden er tilstrækkelig. 



Den vil kunne kjendes ved følgende Diagnose: 



Stiehopus natans M. Sars. 



Corpus elongatum, undiqve pallide carneum, sub- 

 pellucidum, dorso convexo papillis ambulacr alibus rario- 

 ribus elongato-conicis obtecto, series externas utrinqve 2 

 longitudinales irreguläres formantibus, aliis multo minori- 

 bus subsparsis in medio dorsi sitis ; margine circumcirca 



finally also by the color which is always uniformly flesh 

 red as well on the back as on the belly (in H. tremula 

 the back is scarlet, and the belly white). On the other 

 hand it resembles in respect of the sharp distinction 

 between back and belly, the mediterranean H. regdlis 

 Cuv. which is also referred to the genus Stiehopus by 

 Selenka (Zeitschrift f. wissensch. Zoologie 1867, p. 315). 

 This Holothurian distinguishes itself however in many 

 respects from our northern species; as for instance by 

 its ochre-yellow color; the longer ambulacral feet along 

 the ventral margin of the body; the form of the calca- 

 reous corpuscles in the skin, and the calcareous needles 

 in the sides of the ambulacral suckers (see M. Sars „Bi- 

 drag til Middelhavets Littoral Fauna" i Nyt Magasin f. 

 Naturv. 1857, p. 152, Tab. 2, fig. 78—81). The most 

 remarkable peculiarity in our northern form is however 

 its faculty of executing swimming movements (unlike other 

 Holothurians) which suggested its specific name. These 

 movements, which the recently captured animal — with 

 longer or shorter intervals during which it lies quite still — 

 repeats evidently because it is not comfortable, are very 

 energetic and are effected by a powerful and even undu- 

 lation of the dorsal and ventral side in the form of an 

 S upwards and downwards (see fig. 20) nearly like that 

 of a planaria or a leech. It is by this means enabled 

 not only to raise itself from the bottom of a vessel filled 

 with sea water, but even to raise the anterior part of 

 the body rather high above the surface of the water; 

 nay the first specimen captured moved so strongly in the 

 glass in which it was placed, that the mouth of the ves- 

 sel had to be covered in order to prevent the animal 

 from escaping. Another specimen managed by means of 

 these undulating movements to escape out of the dredge 

 just as it was about to be taken into the boat. 



As above mentioned, this remarkable Holothurian 

 occurs apparently rather frequently at Lofoten (at the 

 fishing place Skraaven) but not at a less depth than 200 

 fathoms, while it descends to the greatest depths found 

 there 300 — 400 fathoms. It occurs however also in a 

 much more southern locality, namely in the Hardanger- 

 fjord, where Danielssen also has found it, and goes here 

 (at Mosterhavn) up to 120 fathoms. Finally I have once 

 a long time ago found at Toskö in the vicinity af Manger 

 a Holothurian at the depth of 200-250 fathoms, which, 

 according to the drawing made by me at the time, cer- 

 tainly belonged to the same species. 



The present species is evidently a decided deep-water 

 form, which is probably to be found along our whole 

 coast where the depth is sufficient. 



It may be known by the following diagnosis: 



Stiehopus natans, M. Sars. 



Corpus elongatum undique pallide carneum subpel- 

 lucidum, dorso convexo papillis ambulacralibus rarioribus 

 elongato-conicis obtecto, series externas utrinque 2 longi- 

 tudinales irreguläres formantibus, aliis multo minoribus 

 subsparsis in medio dorsi sitis; margine circumcirca 



