Svampbildningar pa menniskans hud. 25 



naglarne, hvarefter flera, sardeles Virchow 1 ) och Kleinhans (I.e.) 

 derat riktat sin uppmarksamhet 2 ). 



Naglarne fdrlora sin glans och antaga en smutsgra, farg, blifva 

 skrofliga och sproda, stundora splittriga, saint tilltaga betydligt i tjock- 

 lek, i synnerhet de yttersta |. De fortfara likval att tillvaxa; lunula 

 ar vanligen oforandrad. I allmanhet installa sig lindriga inflamma- 

 tions-symptomer i omgifningen. Pa undre sidan af nageln och ofta 

 raellan lamellerna traffas en halfmjuk, smutsgul massa, som microsco- 

 piskt undersokt visar sig innehalla mogel-elementer. — Huru dessa, 

 atminstone pa handerna, blifvit ofverforda, ar ej svart att inse. 



iEtiologi och Forekomst. Sjukdomens sjelfva vasende beror 

 just pa narvaron af en svampbildning. Haraf foljer med nodvandig- 

 het — derest man ej vill hylla laran om "generatio aequivoca" — att 

 den aldrig spontant uppstar, utan maste utifran tillforas. Ocksa, er- 

 kannes numera af alia forfattare dess smittosamhet, hvilken afven 

 genom direct inoculation blifvit adagalagd. Deremot ar mojligheten af 

 dess uppkomst ur nigra af de ofverallt i luften svafvande svarapspo- 

 rer ("Panspermismus"), som ej tillhort Favus — ehuru i hog grad 

 sannolik — annu ej med sakerhet bevisad. Fall af sjukdomens 6f- 

 verforande fran djur till menniskor aro observerade. 



Den foretradesvis — och mahanda enda — prsedisponerande or- 

 saken till dess uppkomst ar osnygghet och vanskotsel af haret, under 

 det att antagandet af nagon sarskild constitution eller diathes (t. ex., 

 sasom annu af Bazin m. fl. fasthalles, den scrophulosa), sasom der- 

 for mera gynnsam, synes oberattigadt. Att dess arftlighet maste for- 

 kastas, faller af sig sjelf. 



Sjukdomen, som i synnerhet bland de lagre klasserna ej sallan 

 antraffas, forekommer visserligen i alia aldrar, men sallsyntare under 

 de forsta lefnadsaren och efter puberteten; allmannast ar den mellan 

 6 — 9:de aret (Barthez & Rilliet). Nagon vasendtlig olikhet mellan 

 de olika konens mottaglighet forefinnes ej — dock saga sig flera for- 

 fattare funnit den frequentare hos gossar, hvilka ock mojligen mera 

 utsatta sig for smittan. 



Hvad sarskildt dess spridning inom Sverige angar, ar den har 

 sallsyntare an pa continenten. Enligt de officiella lakare-rapporterna 

 forekommer den i de nordliga provinserna och pa Gotland mera sallan 



') "Arch." b. IX. 



2 ) Af Virchow benamndes sjukdomen Onychomycosis, af Kobner 

 ("Virch. Arch." b. XXII) Herpes unguium och af Kleinhans — Phyto- 

 parasitosis tonsurans unguicularis (!). 



