Srampbildningar pa, menniskans hud. 21 



nu, i borjan som en punktformig upphojning under epidermis. Aflos- 

 sas epidermis, framtrada sma, i midten af ett (nagon gang 2 — 3) har 

 genomborrade och nedtryckta crustor 1 ). Dessa tillvaxa temligen hastigt, 

 upplyfta och afspranga delvis den betackande epidermis-lamellen och 

 visa sig nu under form af runda, torra, skora, skalformiga, "kraft- 

 stenslika" bildningar, som med den convexa, undre sidan — ofta for- 

 sedd med en mucro — ligga nedtryckta i huden. Pa insidan aro de 

 vanligen ojemna och visa antydning till concentriskt ordnade lager, af 

 hvilka det yttersta upplyfter den omgifvande epidermis, hvari skalen 

 ar liksom infattad, och ofta hojer sig 1 — 2 m.m. ofver den angran- 

 sande hudytan. Fargen ar smutsigt hvitgul , mot periferien nagot mor- 

 kare; stundom, i synnerhet da, sasom ofta hander, patienten sjelf af- 

 kliat epidermislagret , ar den genom extravaseradt, intorkadt blod for- 

 andrad. Crustornas bredd ar vanligen 2 — 6 m.m., men kan nagon 

 gang uppga anda till 1—2 cm. Under deras vidare tillvaxt forsvin- 

 ner den ursprungliga formen: de blifva oregelbundna, sprickiga, har 

 och der genomdragna af har och sammanflyta stundom med nargran- 

 sande, da det, for att igenkanna sjukdomens ursprungliga form, ar 

 nodvandigt att genom cataplasmer aflagsna de gamla rufvorna, hvar- 

 efter nya framtrada, foreteende den egendomliga formen. Efter na- 

 gon tids bestand (ett par veckor — manader) bli de morkare, med 

 upphojda, liksom inrullade kanter, lossna allt mer och affalla for att 

 ersattas af nya; stundom upplosa de sig delvis i ett smutsgult pulver 

 (conidier 2 ). 



Aflagsnas en Favus-rufva forsigtigt, visar sig i den underliggande 

 huden en jemn och glatt, rodnad depression, som dock — der sjuk- 



alkalier) som losa de sednare , men ej inverka pa de forra — eller genom 

 andra reactioner. Vi forbiga likval dessa, da hela utvecklingen — och i 

 nSdfall microscopet — ej gerna kan lemna nagot tvifvel dfrigt om deras 

 ratta natur. 



') Svampen synes borja sin utveckling rundt omkring haret i nedre Su- 

 dan af harets epidermis-canal och derifran utsanda mycelii-tradar foretrades- 

 vis periferiskt mellan epidermis-lagren. Da epidermiscanalen fast samman- 

 hanger med haret, hindras moglet att i denna riktning fritt utveckla sig — 

 och detta ar, enligt Bazin, orsaken till den nafvelformiga fordjupningen. 

 (Se Kiichenmeister 1. o.) 



2 ) Sasom egendomligt f8r svampbildningen har man afyen anfort dess vi- 

 driga lukt och genom allehanda liknelser, sasom katturin, harskt mjol, trask- 

 luft o. s. v. sokt fortydliga densamma. — Da den atfoljes af pustulosa erup- 

 tioner, sprider dessas i forruttnelse stadda innehall en ytterst vamjelig stank; 

 eljest synes oss lukten ej afvika fran den, vanligt mogel, samladt i mas- 

 sor, sprider. 



