﻿42 
  

  

  De 
  Plantesamfund, 
  som 
  nu 
  navnlig 
  kommer 
  i 
  Betragtning, 
  er, 
  om 
  vi 
  bruger 
  de 
  

   samme 
  Navne 
  som 
  Warming 
  (1895): 
  

  

  1. 
  Rørsumpene. 
  

  

  2. 
  Limnæernes 
  Samfund. 
  

  

  3. 
  Nereidernes 
  Samfund. 
  

  

  4. 
  Hydrochariternes 
  Samfund. 
  

  

  1. 
  I 
  vore 
  Søer 
  er 
  Rørsumpenes 
  Bælte 
  (Fig. 
  10) 
  udviklet 
  saa 
  godt 
  som 
  overalt 
  langs 
  

   Bredderne 
  paa 
  lavt 
  Vand, 
  og 
  Grænsen 
  for 
  denne 
  Plantevæksts 
  Udbredelse 
  er 
  i 
  Alminde- 
  

   lighed 
  ved 
  iy 
  2 
  — 
  2m 
  Dybde. 
  De 
  fremherskende 
  Planter 
  er: 
  

  

  Phragmites 
  communis 
  Trin. 
  

   Scirpus 
  lacuster 
  L. 
  

   Typha 
  angustifolia 
  L. 
  

  

  Disse 
  Arter 
  danner 
  undertiden 
  hver 
  

   for 
  sig 
  rene 
  Bestande, 
  og 
  man 
  ser 
  An- 
  

   t} 
  r 
  dning 
  af 
  Bæltedannelse; 
  men 
  ofte 
  

   vokser 
  de 
  imellem 
  hverandre. 
  

  

  Angaaende 
  deres 
  Fordeling 
  er 
  jeg 
  

   kommen 
  til 
  følgende 
  Resultater, 
  der 
  i 
  

   det 
  væsentlige 
  synes 
  at 
  være 
  i 
  Overens- 
  

   stemmelse 
  med, 
  hvad 
  der 
  er 
  fundet 
  i 
  

   Skarridso 
  af 
  Warming 
  (1897 
  pag. 
  176) 
  

   og 
  i 
  Bodensoen 
  af 
  Baumann 
  (1911 
  

   pag. 
  238). 
  

  

  Phragmites 
  er 
  den 
  af 
  Arterne, 
  der 
  

   er 
  mest 
  uafhængig 
  af 
  Vandets 
  Dybde, 
  

   idet 
  den 
  kan 
  vokse 
  helt 
  paa 
  Land, 
  men 
  

   til 
  Tider 
  naar 
  ud 
  til 
  en 
  Dybde 
  paa 
  over 
  

   2 
  m. 
  Scirpus 
  og 
  Typha 
  er 
  langt 
  mere 
  

   bundne 
  til 
  en 
  bestemt 
  Dybde 
  af 
  Vandet, 
  

   nemlig 
  ca. 
  % 
  — 
  2 
  m 
  Vand. 
  

  

  Phragmites 
  synes 
  at 
  vokse 
  bedst 
  

   paa 
  fast 
  Bund; 
  de 
  to 
  andre 
  Arter 
  bedst 
  

   paa 
  blødere 
  Bund. 
  Hvor 
  denne 
  er 
  Dynd, 
  

   ser 
  man 
  derfor 
  Scirpus 
  og 
  Typha 
  rykke 
  længst 
  bort 
  fra 
  Kysten. 
  Hvor 
  Bunden 
  er 
  

   stenet 
  eller 
  gruset, 
  som 
  i 
  Reglen 
  paa 
  fremspringende 
  Næs, 
  tager 
  Phragmites 
  gerne 
  Teten. 
  

   Phragmites 
  og 
  Scirpus 
  synes 
  begge 
  at 
  kunne 
  taale 
  temmelig 
  stærk 
  Brænding, 
  Typha 
  

   derimod 
  ikke. 
  Denne 
  forekommer 
  derfor 
  næsten 
  udelukkende 
  paa 
  Lækyster. 
  At 
  der 
  

   dog 
  ogsaa 
  er 
  en 
  Grænse 
  for 
  de 
  to 
  førstnævnte 
  Arters 
  Evner 
  til 
  at 
  taale 
  Brænding, 
  ses 
  

   f. 
  Eks. 
  i 
  Furesøen 
  paa 
  Sydkysten, 
  hvor 
  der 
  aabenbart 
  er 
  noget 
  for 
  stærk 
  Uro 
  for 
  dem. 
  

   Sivbælterne 
  her, 
  der 
  bestaar 
  af 
  saavel 
  Phragmites 
  som 
  Scirpus, 
  er 
  baade 
  smalle 
  og 
  kum- 
  

   merlige 
  at 
  se 
  paa, 
  mangler 
  helt 
  nogle 
  Steder, 
  medens 
  der 
  paa 
  andre 
  Steder 
  ind 
  mod 
  Land 
  

  

  Fig. 
  10. 
  

  

  Furesø; 
  Phragmites 
  begynder 
  et 
  Stykke 
  

   udenfor 
  Kysten. 
  

  

  