﻿45 
  

  

  og 
  Navicula-Årter. 
  Hen 
  paa 
  Vinteren, 
  kort 
  før 
  Søen 
  lægger 
  til, 
  bestaar 
  Bevoksningerne 
  

   overvejende 
  af 
  Tabellaria, 
  der 
  samtidig 
  beklæder 
  alle 
  under 
  Vand 
  værende 
  Dele 
  af 
  Scirpus 
  

   og 
  Phragmiles. 
  Tilsyneladende 
  bliver 
  disse 
  derved 
  mer 
  end 
  en 
  Gang 
  saa 
  tykke 
  som 
  de 
  

   i 
  Virkeligheden 
  er. 
  Sker 
  der 
  af 
  en 
  eller 
  anden 
  Grund 
  en 
  Vandstandssænkning, 
  saa 
  at 
  

   disse 
  Diatomeebelægninger 
  kommer 
  over 
  Vandet, 
  torrer 
  de 
  ind, 
  og 
  Scirpus-Phragmites- 
  

   Zonen 
  faar 
  da 
  forneden 
  et 
  snehvidt 
  Bælte, 
  der 
  som 
  en 
  bestemt 
  Farvetone 
  præger 
  Land- 
  

   skabet. 
  Isen 
  lægger 
  sig 
  sjældent 
  paa 
  den 
  Maade, 
  at 
  den 
  en 
  Gang 
  lagt 
  bliver 
  liggende. 
  

   Søen 
  fryser 
  i 
  Begyndelsen 
  til 
  ved 
  Bredderne 
  hver 
  Nat 
  og 
  bryder 
  saa 
  atter 
  op. 
  Under 
  

   disse 
  skiftende 
  Islægnings- 
  og 
  Isløsningsperioder 
  skurer 
  Isen 
  Stenene 
  i 
  den 
  inderste 
  Li- 
  

   toralzone 
  rene 
  for 
  Diatoméer. 
  Der 
  dannes 
  Diatomeeslam 
  mellem 
  Stenene, 
  og 
  kun 
  paa 
  

   disses 
  Sider, 
  hvor 
  Isen 
  ikke 
  har 
  kunnet 
  naa, 
  bliver 
  Diatoméerne 
  siddende. 
  

  

  De 
  assimilerer 
  under 
  Isen, 
  navnlig 
  i 
  klart 
  Solskin; 
  Ilten 
  frigøres, 
  Luftblærer 
  samler 
  

   sig 
  under 
  Isen, 
  og 
  idet 
  de 
  gaar 
  lodret 
  til 
  Vejrs, 
  tegner 
  de 
  hver 
  enkelt 
  Stens 
  Kontur 
  af 
  

   i 
  Isen. 
  De 
  af 
  Diatoméerne 
  frigjorte 
  Iltmængder 
  tegner 
  i 
  den 
  overliggende 
  Is 
  under 
  den- 
  

   nes 
  Vækst, 
  idet 
  de 
  kun 
  sidder 
  paa 
  Kanterne 
  af 
  Stenene, 
  alle 
  Litoralzonens 
  Sten 
  af 
  i 
  Isen. 
  

  

  Til 
  Slut 
  lægger 
  Vinterisen 
  sig 
  over 
  Søen, 
  og 
  den 
  største 
  Del 
  af 
  Diatomeebelægningerne 
  

   fryser 
  nu 
  inde 
  i 
  Isen. 
  Naar 
  da 
  Isen 
  om 
  Foraaret 
  bryder 
  op, 
  skurer 
  den 
  Stenene 
  rene; 
  

   Bølgerne 
  tager 
  i 
  Foraarsstormene 
  det 
  afskurede 
  Materiale 
  og 
  fører 
  det 
  ud 
  over 
  Søen. 
  

   Hovedplanterne, 
  der 
  dækkede 
  Stenene 
  før 
  Islægningen, 
  var 
  Tabellaria, 
  dels 
  T. 
  fenestrata, 
  

   dels 
  T. 
  flocculosa. 
  Umiddelbart 
  efter 
  Isløsningen 
  viser 
  sig 
  stigende 
  Mængder 
  af 
  Tabel- 
  

   laria 
  i 
  Planktonet. 
  Den 
  optræder 
  paa 
  det 
  Tidspunkt 
  som 
  lange 
  Kæder. 
  I 
  Furesø 
  som 
  

   i 
  andre 
  Søer 
  forandres 
  Kæderne 
  i 
  Maj-Juni 
  til 
  Stjerner 
  eller 
  Kæder 
  af 
  Stjærner; 
  saa 
  hører 
  

   Maksimum'et 
  op. 
  

  

  Allerede 
  tidligere 
  (1904 
  p. 
  80) 
  har 
  jeg 
  kort 
  omtalt 
  dette 
  Fænomen, 
  som 
  ikke 
  senere 
  

   er 
  blevet 
  paa 
  vist! 
  Den 
  aldeles 
  regelmæssige 
  aarlige 
  Tilbagevenden 
  af 
  det 
  samme 
  Fæno- 
  

   men: 
  Tabellaria-Kædeme 
  før 
  Islægningen 
  paa 
  Stenene, 
  Kædernes 
  Optræden 
  i 
  Plankton 
  

   efter 
  Isløsningen 
  tyder 
  paa, 
  at 
  Planktonets 
  Foraars-Tabellaria 
  stammer 
  fra 
  Litoralzonens 
  

   Tabellaria-Bevoksmnger, 
  eller 
  med 
  andre 
  Ord, 
  at 
  der 
  hos 
  Furesøens 
  Tabellarier 
  er 
  en 
  

   Sæsondimorfi: 
  et 
  fasthæftet 
  Vinterstadium, 
  der 
  løsrives 
  af 
  Isen 
  og 
  et 
  pelagisk 
  Foraars- 
  

   stadium, 
  der 
  rimeligvis 
  som 
  en 
  Art 
  Tilpasning 
  til 
  det 
  nye 
  Milieu 
  forandrer 
  Koloniformen 
  

   fra 
  Kæder 
  til 
  Stjerner. 
  Jeg 
  har 
  set 
  dette 
  Fænomen 
  gentage 
  sig 
  hvert 
  Aar 
  i 
  de 
  sidste 
  

   20 
  Aar. 
  Det 
  nævnes 
  her, 
  fordi 
  den 
  fremsatte 
  Anskuelse 
  har 
  Arbejdshypothesens 
  Værdi 
  

   for 
  fremtidige 
  Undersøgelser. 
  

  

  4. 
  Til 
  Hydrochariternes 
  Samfund 
  regnes 
  Arter, 
  som 
  ikke 
  er 
  rodfæstede 
  og 
  derfor 
  

   er 
  udsatte 
  for 
  at 
  skylles 
  bort 
  af 
  Bølger 
  og 
  Vandstrømninger. 
  Nogle 
  af 
  dem 
  har 
  Flyde- 
  

   blade, 
  andre 
  er 
  helt 
  submerse. 
  

  

  Dette 
  Samfund 
  repræsenteres 
  i 
  vore 
  Søer 
  væsentligst 
  af 
  efterfølgende 
  Arter: 
  

  

  Ceralophijllum 
  demersum 
  L 
  1% 
  — 
  7 
  m 
  

  

  Hydrocharis 
  morsus 
  Ranæ 
  L 
  2 
  - 
  

  

  Myriophyllum 
  spicalum 
  L. 
  ... 
  %■ 
  — 
  5% 
  - 
  

   — 
  verticillatum 
  L. 
  . 
  . 
  . 
  ca. 
  1 
  - 
  

  

  Straliotes 
  aloides 
  L 
  1 
  — 
  4 
  - 
  

  

  Utricularia 
  vulyaris 
  L 
  % 
  — 
  2 
  - 
  

  

  