﻿52 
  

  

  tilhøre 
  Mosen. 
  Grænsen 
  er 
  ganske 
  svævende. 
  Den 
  Grænse, 
  jeg 
  har 
  sat, 
  beror 
  paa 
  et 
  

   løst 
  Skøn, 
  og 
  der 
  kan 
  maaske 
  indvendes 
  meget 
  mod 
  den; 
  men 
  praktiske 
  Grunde 
  har 
  nødt 
  

   mig 
  til 
  ved 
  Kortets 
  Udførelse 
  kun 
  at 
  optegne 
  de 
  Planter, 
  jeg 
  virkelig 
  maatte 
  anse 
  for 
  at 
  

   høre 
  til 
  Søen, 
  medens 
  de 
  tilfældige 
  Gæster, 
  f. 
  Eks. 
  i 
  Sivbælterne 
  nær 
  Land, 
  ikke 
  medtoges. 
  

   Jeg 
  benytter 
  her 
  Lejligheden 
  til 
  at 
  nævne 
  en 
  Række 
  Arter, 
  der 
  vokser 
  lige 
  paa 
  

   Randen 
  af 
  Mosen 
  og 
  undertiden 
  breder 
  sig 
  lidt 
  ud 
  paa 
  ganske 
  lavt 
  Vand 
  mellem 
  Sivene: 
  

  

  Acorus 
  Calamus 
  Laslræa 
  Thelypteris 
  

  

  Alnus 
  glulinosa 
  Lycopus 
  europæus 
  

  

  Carex 
  lasiocarpa 
  Lysimachia 
  Ihyrsiflora 
  

  

  — 
  paniculata 
  Menlha 
  aquaiica 
  

  

  — 
  rostrata 
  Menyanlhes 
  trifoliata 
  

  

  — 
  stricta 
  Peucedanum 
  palustre 
  

   Cicuta 
  virosa 
  Rammculus 
  Flammula 
  

   Cladium 
  Mariscus 
  Sium 
  latifolium 
  

   Epilobium 
  sp. 
  Solarium 
  dulcamara 
  

   Eupalorium 
  cannabinum 
  Sparganium 
  ramosum 
  

   Galium 
  palustre 
  — 
  simplex 
  

   Glyceria 
  spectabilis 
  Spiræa 
  ulmaria 
  

   Heleocharis 
  acicularis 
  Stellaria 
  palustris 
  

  

  — 
  paluslris 
  Typha 
  lalifolia 
  

  

  Iris 
  pseudacorus. 
  

  

  Til 
  Trods 
  for, 
  at 
  disse 
  mange 
  Arter 
  ikke 
  medtoges, 
  viste 
  det 
  sig 
  endda 
  nødvendigt 
  

   at 
  tegne 
  to 
  Kort, 
  et 
  der 
  angiver 
  de 
  fremherskende 
  Planters 
  Udbredelse, 
  og 
  et 
  der 
  viser 
  

   de 
  sjældnere 
  Arters 
  Forekomst. 
  

  

  I 
  Søen 
  findes 
  to 
  større 
  Øer, 
  begge 
  bevoksede 
  med 
  store 
  Elletræer. 
  Af 
  disse 
  har 
  

   den 
  sydlige 
  fast 
  Bund, 
  og 
  fra 
  den 
  strækker 
  sig 
  et 
  »Rev«, 
  ligeledes 
  med 
  fast, 
  gruset 
  

   Bund 
  ud 
  imod 
  Vest 
  og 
  Øst. 
  

  

  Den 
  nordlige 
  synes 
  derimod 
  kun 
  at 
  bestaa 
  af 
  Hængesæk, 
  omend 
  den 
  vel 
  nok 
  

   hviler 
  paa 
  en 
  Banke 
  af 
  fast 
  Bund. 
  I 
  hvert 
  Fald 
  har 
  den 
  faaet 
  Tilvækst 
  paa 
  en 
  særegen 
  

   Maade, 
  som 
  lidt 
  nærmere 
  skal 
  omtales 
  (jvf. 
  Warming 
  1897 
  pag. 
  188). 
  Hele 
  Soens 
  Nord- 
  

   kyst 
  er 
  begrænset 
  af 
  en 
  Mosestrækning, 
  Lyngby 
  Mose, 
  der 
  næsten 
  hele 
  Vejen 
  stoder 
  

   op 
  til 
  Søen 
  med 
  en 
  Hængesæk. 
  Af 
  og 
  til 
  synes 
  Stykker 
  af 
  denne 
  at 
  kunne 
  losne 
  sig 
  og 
  

   drive 
  med 
  Vinden 
  et 
  Stykke 
  ud 
  paa 
  Soen, 
  hvor 
  de 
  ofte 
  holdes 
  tilbage 
  af 
  Planterne, 
  saa 
  

   at 
  de 
  efterhaanden 
  gror 
  fast 
  og 
  danner 
  smaa 
  Øer. 
  Flere 
  saadanne 
  findes 
  angivne 
  paa 
  

   Kortet; 
  formentlig 
  er 
  Nordøen 
  væsentlig 
  dannet 
  af 
  saadanne 
  løsrevne 
  Stykker 
  af 
  Mosens 
  

   Hængesæk. 
  

  

  De 
  smaa 
  Øer, 
  der 
  kun 
  er 
  højst 
  nogle 
  faa 
  Metre 
  lange 
  og 
  brede, 
  bærer 
  en 
  meget 
  

   frodig 
  Vegetation. 
  Jeg 
  nævner 
  et 
  Par 
  Eksempler. 
  

  

  1) 
  Lille 
  i 
  Søens 
  vestligste 
  Ende. 
  Øens 
  Længde 
  2 
  m, 
  Bredde 
  knap 
  1 
  m. 
  Her 
  fandtes: 
  

  

  Alnus 
  glutinosa 
  Convolvolus 
  sepium 
  

  

  Carex 
  paniculata 
  Eupatorium 
  cannabinum 
  

  

  Cladium 
  Mariscus 
  Lycopus 
  europæus 
  

  

  