﻿61 
  

  

  Normalt 
  er 
  Dybden, 
  hvortil 
  Scirpus-Phragmites-Bæltet 
  gaar 
  ud, 
  vistnok 
  ikke 
  over 
  

   2% 
  m. 
  Hvor 
  Kystens 
  Heldningsvinkel 
  er 
  ringe, 
  f. 
  Eks. 
  ud 
  for 
  Laboratoriet, 
  i 
  Bugterne 
  

   etc, 
  breder 
  Bæltet 
  sig 
  langsomt 
  udad; 
  hvor 
  Bunden 
  er 
  stejl, 
  hvor 
  Maksimaldybet, 
  hvortil 
  

   Bæltet 
  kan 
  gaa 
  ud, 
  ligger 
  nær 
  Land, 
  er 
  Bæltet 
  smalt. 
  Man 
  ser 
  ofte 
  det 
  ejendommelige 
  

   Fænomen, 
  at 
  Bæltet 
  først 
  begynder 
  et 
  Stykke 
  fra 
  Land; 
  endvidere 
  at 
  der 
  ind 
  gennem 
  

   Bæltet 
  findes 
  aabent 
  Vand, 
  brede 
  Kanaler 
  ud 
  imod 
  Søen. 
  Disse 
  gaar 
  gerne 
  paa 
  skraa 
  

   imod 
  Land. 
  Man 
  kunde 
  fristes 
  til 
  at 
  tro, 
  at 
  det 
  væsentlig 
  maatte 
  være 
  Brændingen, 
  

   der 
  maatte 
  hindre 
  Bæltet 
  i 
  at 
  brede 
  sig 
  helt 
  ind 
  til 
  Kysten. 
  W-L. 
  gør 
  opmærksom 
  paa, 
  

   at 
  det 
  i 
  langt 
  højere 
  Grad 
  er 
  Isen. 
  Naar 
  Isen 
  bryder 
  op, 
  presses 
  sammen 
  og 
  skurer 
  op 
  paa 
  

   Land, 
  løsriver 
  den 
  fra 
  det 
  Sted, 
  hvor 
  den 
  naar 
  Bund, 
  alle 
  Planter, 
  vælter 
  Kvadratmeter 
  

   store 
  Rhizomflager 
  af 
  Scirpus 
  og 
  Phragmites 
  op 
  i 
  lodret 
  Stilling 
  og 
  fører 
  dem 
  som 
  Strand- 
  

   vold 
  foran 
  sig 
  ind 
  mod 
  Land. 
  Hvad 
  der 
  ligger 
  udenfor 
  det 
  Sted, 
  hvor 
  Isen 
  tager 
  Bund, 
  

   bliver 
  liggende. 
  W-L. 
  gør 
  opmærksom 
  paa, 
  at 
  da 
  Laboratoriet 
  for 
  ca. 
  20 
  Aar 
  siden 
  

   opførtes, 
  var 
  Kysten 
  ud 
  for 
  dette 
  næsten 
  fuldkommen 
  nøgen; 
  dette 
  var 
  ogsaa 
  Tilfældet 
  

   i 
  de 
  første 
  5 
  Aar; 
  men 
  senere 
  hen 
  voksede 
  Aar 
  for 
  Aar 
  Phragmites-Bæltet, 
  der 
  snart 
  har 
  

   lukket 
  for 
  hele 
  Udsigten 
  fra 
  Laboratoriet. 
  Det 
  er 
  ikke 
  den 
  svagere 
  Brænding 
  ej 
  heller 
  

   mindre 
  Vind, 
  der 
  i 
  disse 
  Aar 
  har 
  fremkaldt 
  dette 
  Resultat, 
  men 
  det 
  er 
  de 
  milde 
  Vintre, 
  

   i 
  hvilke 
  Søen 
  enten 
  slet 
  ikke 
  har 
  været 
  tillagt, 
  eller 
  i 
  hvilke 
  Isen 
  har 
  været 
  saa 
  tynd, 
  at 
  

   den, 
  da 
  den 
  brød 
  op, 
  ingen 
  eroderende 
  Magt 
  har 
  haft. 
  

  

  Det 
  er 
  særlig 
  de 
  øst-sydøstlige 
  Kyster, 
  udsatte 
  for 
  de 
  herskende 
  vestlige 
  og 
  nord- 
  

   vestlige 
  Vinde, 
  som 
  frembyder 
  Uregelmæssigheder 
  i 
  Scirpus-Phragmites-Bæltet. 
  I 
  Store 
  

   Kalven, 
  særlig 
  paa 
  Nordsiden, 
  hvor 
  der 
  er 
  Læ, 
  og 
  hvor 
  Isen 
  kun 
  sjælden 
  skurer 
  ind, 
  

   er 
  Bælterne 
  brede, 
  indtil 
  280 
  m. 
  Planterne 
  vokser 
  her 
  anderledes 
  frodig 
  og 
  naar 
  en 
  

   langt 
  betydeligere 
  Højde 
  end 
  i 
  den 
  øvrige 
  Del 
  af 
  Søen. 
  Scirpus 
  og 
  Phragmites 
  er 
  heller 
  

   ikke 
  mere 
  eneraadende 
  her; 
  særlig 
  Typha 
  angustifolia 
  spiller 
  en 
  stor 
  Rolle 
  og 
  danner 
  

   ofte 
  rene 
  Bevoksninger 
  over 
  store 
  Arealer. 
  Tæt 
  ved 
  Land 
  møder 
  os 
  ogsaa 
  her 
  Heleo- 
  

   charis 
  palustris, 
  H. 
  acicularis 
  og 
  Equisetum 
  limosum. 
  

  

  Vegetationen 
  inde 
  under 
  Phragmites 
  og 
  Scirpus 
  er 
  selv 
  paa 
  temmelig 
  lavt 
  Vand 
  

   mer 
  eller 
  mindre 
  spredt. 
  Aarsagerne 
  hertil 
  er 
  dels 
  den 
  ofte 
  stenede 
  Bund, 
  dels 
  Vand- 
  

   bevægelsen, 
  men 
  dog 
  vistnok 
  særlig 
  Isen. 
  Paa 
  Steder, 
  hvor 
  Vandet 
  er 
  mere 
  roligt 
  og 
  

   Isens 
  eroderende 
  Kraft 
  sjældnere, 
  f. 
  Eks. 
  Lille 
  Kalven, 
  er 
  Vegetationen 
  tæt 
  ligesom 
  ude 
  

   paa 
  dybere 
  Vand; 
  dog 
  har 
  Plantedækket 
  paa 
  de 
  to 
  Steder 
  ikke 
  ganske 
  den 
  samme 
  Sam- 
  

   mensætning. 
  

  

  Fru 
  S. 
  R. 
  oplyser, 
  at 
  de 
  to 
  kraftige 
  C/iara-Arter, 
  C. 
  ceratophylla 
  og 
  C. 
  rudis, 
  i 
  

   hvert 
  Fald 
  den 
  forste, 
  synes 
  at 
  være 
  de 
  hyppigste 
  Planter 
  i 
  og 
  nærmest 
  ved 
  Scirpus- 
  

   Phragmites-Bæltet. 
  C. 
  ceratophylla 
  vokser 
  ogsaa 
  ganske 
  nær 
  øverste 
  Vandlinie; 
  paa 
  

   noget 
  dybere 
  Vand 
  optræder 
  begge 
  Planter 
  ofte 
  Side 
  om 
  Side, 
  og 
  i 
  saa 
  Fald 
  er 
  C. 
  rudis 
  

   som 
  oftest 
  rigest 
  udviklet. 
  Inde 
  paa 
  ganske 
  lavt 
  Vand, 
  ofte 
  kun 
  dækket 
  af 
  faa 
  cm. 
  Vand, 
  

   er 
  C. 
  aspera 
  en 
  meget 
  hyppig 
  forekommende 
  Plante. 
  I 
  klart 
  Solskin 
  kan 
  man 
  saavel 
  i 
  

   Scirpus-Phragmites-Bæltet 
  som 
  ogsaa 
  ude 
  under 
  Potamogetonerne 
  udenfor 
  Bæltet 
  se 
  

   visse 
  Hypnaceer; 
  til 
  Tider 
  optræder 
  de 
  i 
  saadanne 
  Masser, 
  at 
  Bunden 
  helt 
  bliver 
  dækket 
  

   af 
  dem; 
  som 
  Følge 
  deraf 
  faar 
  den 
  en 
  brun 
  Farvetone. 
  Af 
  andre 
  Planter, 
  der 
  kan 
  noteres 
  

   i 
  og 
  lige 
  udenfor 
  Bæltet, 
  er 
  Littorella 
  uniflora 
  (L.) 
  Asch., 
  der 
  er 
  meget 
  sjælden 
  i 
  Søen. 
  

   Den 
  er 
  i 
  visse 
  Aar 
  optraadt 
  mellem 
  Frederiksdal 
  og 
  Laboratoriet 
  og 
  var 
  særlig 
  i 
  en 
  enkelt 
  

  

  