﻿64 
  

  

  Vand. 
  P. 
  lucens 
  danner 
  i 
  visse 
  Aar 
  i 
  Størstedelen 
  af 
  Søen 
  et 
  næsten 
  uafbrudt, 
  men 
  smalt 
  

   Bælte 
  udenfor 
  Sivene. 
  Den 
  har 
  vanskeligt 
  ved 
  at 
  klare 
  sig 
  paa 
  større 
  Dybder, 
  og 
  det 
  

   er 
  derfor 
  kun 
  i 
  Store 
  Kalven, 
  at 
  den 
  kan 
  vokse 
  i 
  større 
  Afstand 
  fra 
  Scirpus-Phragmites- 
  

   Zonen. 
  Normalt 
  gaar 
  den 
  næppe 
  ud 
  over 
  4 
  m, 
  men 
  den 
  er 
  dog 
  en 
  enkelt 
  Gang 
  taget 
  

   paa 
  7 
  m. 
  

  

  P. 
  perfolialus 
  taaler 
  bedre 
  at 
  vokse 
  paa 
  dybere 
  Vand, 
  den 
  gaar 
  sikkert 
  ud 
  til 
  7 
  m. 
  

   Den 
  danner 
  den 
  væsentligste 
  Vegetation 
  paa 
  Bankerne 
  midt 
  i 
  Soen 
  og 
  er 
  vel 
  nok 
  Søens 
  

   mest 
  udbredte 
  Polamogeton-Art. 
  En 
  Bastard 
  mellem 
  de 
  to 
  Arter 
  optræder 
  flere 
  Steder 
  

   og 
  er 
  navnlig 
  hyppig 
  i 
  Store 
  Kalven. 
  

  

  Det 
  kan 
  med 
  Hensyn 
  til 
  de 
  to 
  Arter 
  bmærkes, 
  at 
  P. 
  lucens 
  er 
  en 
  langt 
  kraftigere 
  

   og 
  mere 
  stiv 
  Plante 
  end 
  P. 
  perfolialus. 
  Førstnævntes 
  Blomsterstand 
  rager 
  altid 
  

   op 
  over 
  Vandet 
  og 
  slaas 
  selv 
  i 
  Storme 
  ikke 
  ned 
  under 
  Vandspejlet. 
  Sidstnævntes 
  

   derimod 
  har 
  kun 
  i 
  Stilleperioder 
  Blomsterstandene 
  over 
  Vand. 
  Planten 
  er 
  ikke 
  opret 
  

   som 
  lucens, 
  men 
  dens 
  store 
  Bladmasse 
  ligger 
  strakt 
  hen 
  under 
  Vandspejlet, 
  og 
  Blomstrin- 
  

   gen 
  foregaar 
  paa 
  dybere 
  Vand, 
  maaske 
  som 
  Regel 
  under 
  Vand. 
  Den 
  sætter 
  herude 
  

   vistnok 
  ikke 
  synderlig 
  Frø. 
  I 
  P. 
  perfolialus' 
  langt 
  større 
  Elasticitet 
  og 
  Evne 
  til 
  at 
  kunne 
  

   følge 
  Bølgebevægelsen 
  maa 
  ogsaa 
  Aarsagen 
  søges 
  til, 
  at 
  Planten 
  klarer 
  sig 
  bedre 
  ude 
  i 
  

   meget 
  uroligt 
  Vand 
  end 
  P. 
  lucens. 
  Det 
  er 
  i 
  saa 
  Henseende 
  meget 
  betegnende, 
  at 
  det 
  

   kun 
  er 
  perfolialus 
  og 
  slet 
  ikke 
  lucens, 
  der 
  har 
  erobret 
  Store- 
  og 
  Langebanken 
  midt 
  ude 
  i 
  

   Søen. 
  Direkte 
  viser 
  ogsaa 
  Undersøgelsen, 
  at 
  P. 
  lucens 
  ikke 
  gaar 
  saa 
  langt 
  ned 
  som 
  

   P. 
  perfolialus. 
  Ved 
  Bestemmelsen 
  af 
  Vegetationens 
  yderste 
  Grænse 
  blev 
  P. 
  lucens 
  

   kun 
  taget 
  11 
  Gange 
  af 
  52 
  med 
  Skraberen 
  og 
  med 
  den 
  tosidede 
  Rive 
  end 
  ikke 
  en 
  eneste 
  

   Gang 
  af 
  15. 
  W-L. 
  gør 
  opmærksom 
  paa 
  det 
  ejendommelige 
  Fænomen, 
  Søen 
  frem- 
  

   byder, 
  naar 
  Støvet 
  efter 
  stille 
  Sommerdage 
  fra 
  P. 
  lucens-Aksene 
  paa 
  stille 
  Aftener 
  spredes 
  

   med 
  Vinden. 
  Den 
  lette 
  Aftenbrise 
  fører 
  da 
  Støvet 
  som 
  Tusinder 
  af 
  fine 
  parallelt 
  lobende 
  

   Støvskyer 
  fra 
  de 
  hule 
  Blomsterblade, 
  hvori 
  det 
  i 
  Dagens 
  Løb 
  har 
  samlet 
  sig, 
  ud 
  over 
  

   Søen. 
  En 
  ikke 
  ubetydelig, 
  men 
  i 
  Forhold 
  til 
  de 
  to 
  ovennævnte 
  Arter 
  dog 
  underordnet 
  

   Rolle 
  spiller 
  P. 
  mucronalus 
  og 
  P. 
  trichoides. 
  Særlig 
  den 
  førstnævnte 
  er 
  hyppig. 
  Under 
  

   Skrabningerne 
  er 
  den 
  taget 
  ca. 
  30 
  Gange. 
  Den 
  er 
  mindre 
  rig 
  paa 
  Individer 
  end 
  de 
  fore- 
  

   gaaende 
  Arter 
  (Dybde 
  1,5 
  — 
  7m). 
  P. 
  trichoides 
  er 
  fundet 
  ca. 
  12 
  Gange; 
  f. 
  Eks. 
  i 
  Store 
  Kal- 
  

   ven 
  paa 
  Nordsiden, 
  hvor 
  den 
  vokser 
  paa 
  2 
  — 
  3 
  m. 
  Den 
  er 
  endvidere 
  fundet 
  paa 
  Lange- 
  

   banken. 
  Hvileknopperne 
  var 
  synlige 
  paa 
  nogle 
  Eksemplarer 
  allerede 
  1. 
  August 
  1913. 
  

   (Iagttaget 
  paa 
  2 
  — 
  7 
  m). 
  

  

  Batrachiurn 
  circinnatum 
  er, 
  som 
  det 
  fremgaar 
  af 
  Kortet, 
  en 
  af 
  de 
  hyppigst 
  fore- 
  

   kommende 
  Fanerogamer. 
  Den 
  spiller 
  navnlig 
  en 
  stor 
  Rolle 
  paa 
  Bankerne. 
  Da 
  den 
  er 
  

   det 
  aabne 
  Vandspejls 
  eneste 
  insektbestovede 
  Plante, 
  trækker 
  den 
  i 
  Blomstringstiden, 
  

   hvor 
  den 
  som 
  hvide 
  Øer 
  ude 
  paa 
  det 
  morke 
  Vand 
  er 
  meget 
  synlig, 
  store 
  Mængder 
  af 
  

   Insekter, 
  navnlig 
  Fluer, 
  til 
  sig. 
  

  

  De 
  helt 
  submerse 
  Limnæers 
  Association. 
  

   De 
  helt 
  submerse 
  Limnæers 
  Associationer 
  er 
  repræsenteret 
  af 
  folgende 
  Typer 
  eller 
  

   Arter: 
  Characeer 
  

  

  Mosser 
  

  

  Zanichellia 
  major 
  

   Elodea 
  canadensis. 
  

  

  