﻿33 
  

  

  dette 
  Bælte 
  fandtes 
  Faktorer, 
  der 
  særlig 
  maatte 
  bidrage 
  til 
  Jærnaflej 
  ringernes 
  Opkomst. 
  

   Det 
  kunde 
  synes 
  mest 
  nærliggende 
  at 
  lede 
  Tanken 
  hen 
  paa 
  Kilder, 
  der 
  skulde 
  sende 
  

   jærnholdigt 
  Vand 
  op 
  over 
  Sobunden. 
  Den 
  ret 
  sporadiske 
  Forekomst 
  af 
  Bønnemalmen 
  

   i 
  Bæltet 
  kunde 
  synes 
  at 
  give 
  denne 
  Anskuelse 
  Berettigelse. 
  Men 
  heller 
  ikke 
  Kilderne 
  

   alene 
  vilde 
  kunne 
  forklare 
  Bonnemalmens 
  zonare 
  Fordeling; 
  thi 
  det 
  vilde 
  dog 
  være 
  

   ganske 
  unaturligt, 
  at 
  de 
  særlig 
  jærnforende 
  Kilder 
  i 
  alle 
  Søer 
  fortrinsvis 
  skulde 
  udmunde 
  

   i 
  et 
  bestemt 
  Bælte. 
  

  

  Snarest 
  maa 
  man 
  vistnok 
  fæstne 
  Tanken 
  ved 
  en 
  af 
  to 
  Muligheder. 
  Enten 
  findes 
  

   der 
  i 
  7 
  — 
  20 
  m 
  Bæltet 
  Organismer, 
  som 
  her 
  ude 
  har 
  deres 
  Optima, 
  og 
  ved 
  hvis 
  Livspro- 
  

   cesser 
  Jærn 
  udfældningen 
  foregaar, 
  eller 
  man 
  maatte 
  formode, 
  at 
  der 
  i 
  dette 
  Bælte 
  var 
  

   særlige 
  kemiske 
  Forhold, 
  der 
  kunde 
  bevirke 
  dette. 
  Den 
  første 
  Mulighed 
  kan 
  ganske 
  vist, 
  

   saalænge 
  en 
  bakteriologisk 
  Undersøgelse 
  ikke 
  foreligger, 
  ingenlunde 
  afvises. 
  En 
  gen- 
  

   nemfort 
  regelmæssig 
  14 
  Dags 
  Undersøgelse 
  et 
  Aar 
  igennem, 
  som 
  havde 
  til 
  Formaal 
  

   at 
  se 
  efter, 
  om 
  Vegetationsbælterne 
  udadtil 
  ikke 
  afsluttedes 
  med 
  et 
  Bælte 
  af 
  Jærnbak- 
  

   terier, 
  i 
  hvis 
  Skeder 
  Jærnet 
  udfældedes 
  og 
  opbevaredes, 
  var 
  meget 
  ønskelig. 
  Vore 
  Søers 
  

   dybere 
  Bønnemalmsdannelse 
  er, 
  saa 
  vidt 
  vides, 
  aldrig 
  undersøgt 
  bakteriologisk. 
  (Om 
  

   Bakteriernes 
  mulige 
  Betydning 
  ved 
  Sømalmsaflejringerne 
  se 
  særlig 
  Molisch 
  (1910), 
  

   Lieske 
  (1911) 
  og 
  Ellis 
  (1907 
  og 
  1910); 
  se 
  ogsaa 
  Aschan 
  1908 
  p. 
  61). 
  Hvad 
  den 
  

   anden 
  Mulighed 
  angaar, 
  da 
  er 
  vi 
  imidlertid 
  nu 
  i 
  det 
  heldige 
  Tilfælde 
  at 
  kunne 
  konstatere, 
  

   at 
  her 
  virkelig 
  i 
  dette 
  Bælte 
  raader 
  særlige 
  kemiske 
  Forhold, 
  forskellige 
  fra 
  dem, 
  der 
  

   findes 
  ude 
  paa 
  dybere 
  Vand, 
  og 
  at 
  disse 
  vistnok 
  fuldt 
  ud 
  er 
  i 
  Stand 
  til 
  at 
  forklare, 
  hvor- 
  

   for 
  Bonnemalmsaflejringerne 
  overalt 
  kun 
  synes 
  at 
  foregaa 
  i 
  en 
  ganske 
  bestemt 
  Zone 
  

   af 
  Søbunden. 
  

  

  Birge 
  og 
  Juday 
  (1911 
  p. 
  107) 
  siger 
  følgende: 
  »If 
  any 
  insoluble 
  oxide 
  of 
  iron 
  be 
  

   present 
  in 
  the 
  bottom 
  ooze, 
  it 
  may 
  be 
  reduced 
  to 
  a 
  lower 
  soluble 
  oxide 
  in 
  the 
  absence 
  

   of 
  dissolved 
  oxygen 
  and 
  pass 
  into 
  solution, 
  thus 
  increasing 
  the 
  quantity 
  of 
  iron 
  held 
  

   in 
  solution 
  by 
  the 
  bottom 
  water. 
  Bottom 
  waters 
  which 
  contain 
  a 
  considerable 
  amount 
  

   of 
  iron 
  soon 
  become 
  cloudy 
  when 
  exposed 
  to 
  the 
  air, 
  as 
  the 
  water 
  absorbs 
  ox3'gen 
  and 
  

   the 
  iron 
  is 
  changed 
  to 
  a 
  higher 
  oxide 
  which 
  is 
  precipitated. 
  At 
  the 
  time 
  of 
  the 
  vernal 
  

   and 
  autumnal 
  overturns, 
  the 
  bottom 
  water 
  is 
  aerated 
  and 
  the 
  ferrous 
  iron 
  in 
  solution 
  

   is 
  oxidized 
  to 
  ferric 
  which 
  forms 
  a 
  precipitate 
  and 
  sinks 
  to 
  the 
  bottom, 
  only 
  to 
  be 
  reduced 
  

   again 
  and 
  pass 
  into 
  solution 
  when 
  the 
  dissolved 
  oxygen 
  disappears 
  from 
  the 
  bottom 
  

   water«. 
  

  

  Nu 
  fremgaar 
  det 
  af 
  Bronsted's 
  kemiske 
  Undersøgelser 
  (Bronsted 
  og 
  W-L. 
  1912 
  

   p. 
  440), 
  at 
  Iltmængden 
  ude 
  paa 
  de 
  dybere 
  Sobunde 
  (33 
  m) 
  under 
  Stagnationen 
  om 
  Som- 
  

   meren 
  gaar 
  ned 
  til 
  under 
  1 
  % 
  (0.92), 
  medens 
  den 
  hele 
  Sommeren 
  igennem 
  i 
  ca. 
  15 
  — 
  20 
  m 
  

   gennemgaaende 
  er 
  den 
  samme 
  som 
  i 
  Overfladen, 
  som 
  Regel 
  næppe 
  % 
  % 
  lavere. 
  Dette 
  

   Resultat 
  er 
  i 
  hoje 
  Overensstemmelse 
  med 
  det, 
  der 
  er 
  velkendt 
  i 
  adskillige 
  andre 
  baltiske 
  

   Søer 
  med 
  Middeldyb 
  (se 
  senere). 
  Naar 
  da 
  Bønnemalmen 
  er 
  en 
  Lavvan 
  dsdannelse, 
  for- 
  

   trinsvis 
  knyttet 
  til 
  7 
  — 
  20 
  m 
  Bæltet, 
  er 
  Grunden 
  hertil 
  følgende. 
  Den 
  ringe 
  Iltmængde 
  

   under 
  Stagnationsprocesserne 
  ude 
  i 
  de 
  dybeste 
  Vandlag 
  bevirker, 
  at 
  Søbundens 
  Ferri- 
  

   Eorbindelser 
  kan 
  reduceres 
  til 
  Ferroforbindelser, 
  der, 
  idet 
  de 
  gaar 
  i 
  Opløsning, 
  øger 
  Jærn- 
  

   mængden 
  i 
  de 
  dybeste 
  Vandlag, 
  men 
  samtidig 
  bevirker, 
  at 
  permanente 
  Jærnaflej 
  ringer 
  

   ikke 
  finder 
  Sted 
  over 
  Søbunden. 
  Inde 
  paa 
  lavere 
  Vand 
  derimod, 
  hvor 
  Iltmængden 
  hele 
  

  

  I). 
  K. 
  D. 
  Vldcnsk.ScIsk. 
  Ski-., 
  naturvlclcnsk. 
  ofi 
  mathem. 
  AM., 
  8. 
  Række, 
  III. 
  I. 
  5 
  

  

  