﻿31 
  

  

  havde 
  Lejlighed 
  til 
  at 
  studere 
  Somalmsafl 
  ej 
  ringerne 
  der. 
  Idet 
  jeg 
  gaar 
  ud 
  fra, 
  at 
  der 
  

   over 
  disse 
  mægtige 
  Aflejringer 
  før 
  eller 
  senere 
  vil 
  komme 
  udforlige 
  Beretninger, 
  skal 
  jeg, 
  

   idet 
  jeg 
  væsentlig 
  tager 
  mit 
  Udgangspunkt 
  fra 
  mine 
  egne 
  fornyede 
  og 
  Weltner's 
  Studier, 
  

   foje 
  folgende 
  Bemærkninger 
  til 
  de 
  i 
  1900 
  anstillede. 
  

  

  Som 
  alt 
  i 
  1900 
  nævnt 
  findes 
  pletvis 
  i 
  Brunjærnstensbæltet 
  og 
  navnlig 
  i 
  Bæltets 
  

   yderste 
  Del 
  Jærnet 
  optrædende 
  som 
  smaa 
  bitte 
  Korn 
  med 
  Diameter 
  paa 
  ikke 
  over 
  1 
  — 
  2 
  

   mm. 
  Ved 
  Anvendelse 
  af 
  finere 
  Sigter 
  og 
  tilsidst 
  af 
  Planktonnet 
  og 
  grov 
  Møllergaze 
  

   viste 
  det 
  sig, 
  at 
  disse 
  ganske 
  fint 
  grynede 
  Brunjærnstensmasser, 
  særlig 
  hvor 
  Bunden 
  var 
  

   rodbrun 
  af 
  Farve, 
  optraadte 
  i 
  uhyre 
  Masser. 
  Men 
  desforuden 
  kunde 
  man 
  mellem 
  Sø- 
  

   bundens 
  øvrige 
  Partikler 
  i 
  Materialet, 
  der 
  var 
  sigtet 
  gennem 
  Planktonnettene, 
  paavise 
  

   Brunjærnstenen 
  som 
  et 
  yderst 
  fint 
  Pulver, 
  som 
  skinnende 
  sorte 
  eller 
  brune 
  Punkter 
  i 
  

   den 
  iovrigt 
  rødbrune 
  Søbund. 
  I 
  mangfoldige 
  Tilfælde 
  kunde 
  det 
  iagttages, 
  at 
  Udfæld- 
  

   ningen 
  var 
  foregaaet 
  udover 
  Skalfragmenter, 
  hvoraf 
  Prøven 
  indeholdt 
  store 
  Mængder; 
  

   i 
  mangfoldige 
  andre 
  kunde 
  man 
  imidlertid 
  ikke 
  paavise 
  Skalstykker 
  inde 
  i 
  Grynene; 
  de 
  

   havde 
  som 
  de 
  større 
  Kugler 
  en 
  rødbrun, 
  let 
  henfaldende 
  Skorpe 
  om 
  en 
  indre 
  mørk 
  Kærne. 
  

   Kogtes 
  Kuglerne 
  i 
  Saltsyre, 
  bruste 
  de 
  op, 
  og 
  Syren 
  blev 
  stærk 
  gulfarvet. 
  Det 
  viste 
  sig 
  

   imidlertid 
  nu, 
  at 
  den 
  overvejende 
  Del 
  af 
  de 
  smaa 
  Gryn 
  ikke 
  opløstes 
  fuldstændig, 
  men 
  

   der 
  blev 
  en 
  Rest 
  tilbage, 
  der 
  ganske 
  fortrinsvis 
  bestod 
  af 
  Sandkorn, 
  tillige 
  af 
  ubestemme- 
  

   lige 
  Kitinrester. 
  Sigtedes 
  Sandet 
  i 
  en 
  Bundprøve 
  fra 
  Brunjærnstensbæltet 
  fra, 
  og 
  lagdes 
  

   en 
  Del 
  under 
  Mikroskopet, 
  kunde 
  man 
  se, 
  at 
  talrige 
  Sandkorn 
  bar 
  en 
  lille 
  brun 
  Hætte 
  

   af 
  Brunjærnsten. 
  

  

  Det 
  synes 
  heraf 
  at 
  fremgaa, 
  at 
  Udfældningen 
  ikke 
  særlig 
  foregaar 
  om 
  Molluskskaller, 
  

   men 
  om 
  alle 
  Søbundens 
  faste 
  Legemer, 
  det 
  være 
  sig 
  Skalfragmenter, 
  Sandkorn, 
  Kitin- 
  

   rester, 
  etc. 
  Det 
  er 
  hidtil 
  ikke 
  lykkedes 
  mig 
  at 
  bestemme 
  disse 
  Rester 
  nærmere, 
  men 
  Welt- 
  

   ner 
  (1905 
  p. 
  285) 
  nævner 
  særlig 
  Bosmina-Skjolde, 
  Diatoméer 
  og 
  Pollenkorn. 
  Herved 
  

   er 
  noget 
  af 
  det 
  gaadefulde, 
  som 
  knyttede 
  sig 
  til 
  min 
  Fremstilling 
  i 
  1901 
  jo 
  taget 
  bort, 
  

   og 
  Brunjærnstensaflejringerne 
  i 
  Furesø 
  er 
  bragt 
  i 
  Overensstemmelse 
  med 
  dem, 
  der 
  senere 
  

   blev 
  studeret 
  af 
  Weltner 
  i 
  Madusee. 
  Alligevel 
  kan 
  disse 
  Dannelser 
  langtfra 
  siges 
  at 
  

   være 
  forklarede. 
  

  

  Der 
  kan 
  ikke 
  være 
  nogen 
  Tvivl 
  om, 
  at 
  Furesøens 
  Brunjærnstensaflej 
  ringer 
  opstaar 
  

   i 
  Søen 
  selv 
  og 
  ganske 
  overvejende 
  netop 
  i 
  det 
  Bælte, 
  hvori 
  de 
  findes. 
  Det 
  drejer 
  sig 
  ikke 
  

   om 
  Materiale, 
  som 
  fortrinsvis 
  er 
  opstaaet 
  andre 
  Steder 
  i 
  Søen 
  og 
  af 
  Stromme 
  og 
  Bølger 
  

   fort 
  ud 
  paa 
  Afiejringslokaliteterne. 
  Dette 
  slutter 
  jeg 
  blandt 
  andet 
  deraf, 
  at 
  de 
  enkelte 
  

   Bonnemalmskugler 
  overvejende 
  er 
  størst 
  i 
  Bæltets 
  inderste 
  Del, 
  hvor 
  Valvater 
  og 
  Mus- 
  

   linger 
  endnu 
  findes, 
  og 
  hvor 
  de 
  levende 
  Valvater 
  kryber 
  om 
  med 
  Jærnudfældninger 
  paa 
  

   Spidsen 
  af 
  Sneglehusene. 
  I 
  Bæltets 
  yderste 
  Del, 
  hvor 
  Molluskerne 
  mangler, 
  hvor 
  det 
  

   Materiale, 
  hvorom 
  Jærnudfældningen 
  kan 
  foregaa, 
  ikke 
  er 
  saa 
  stort, 
  hvor 
  der 
  kun 
  findes 
  

   smaa 
  Skalfragmenter 
  og 
  Sandskorn, 
  bliver 
  Kornstørrelsen 
  meget 
  mindre. 
  

  

  Alle 
  Undersøgere, 
  Weltner 
  (1905), 
  Aschan 
  (1908), 
  Aarnio 
  (1915), 
  er 
  komne 
  til 
  

   del 
  samme 
  Resultat 
  som 
  vi 
  herhjemme, 
  nemlig 
  at 
  den 
  særlige 
  Form 
  for 
  Brunjærnstens- 
  

   aflejringer, 
  som 
  vi 
  kalder 
  for 
  Bønnemalm, 
  er 
  en 
  Bæltedannelse, 
  der 
  er 
  beliggende 
  

   paa 
  noget 
  forskelligt 
  Sted 
  i 
  de 
  forskellige 
  Søer, 
  i 
  Furesø 
  paa 
  10 
  — 
  20 
  m, 
  i 
  Madiisee 
  paa 
  

   20 
  — 
  30 
  m 
  (Se 
  iovrigt 
  Aarnio 
  1915 
  p. 
  3). 
  I 
  Vidostern 
  er 
  den 
  i 
  Modsætning 
  til 
  i 
  Furesø 
  

   væsentlig 
  knyttet 
  til 
  Vegetationsbæltet, 
  særlig 
  til 
  /.soe/ss-Bæltet. 
  Det 
  er 
  der 
  paa 
  Egnen 
  

  

  