﻿29 
  

  

  Vand, 
  og 
  paa 
  hvis 
  Top 
  der 
  kun 
  er 
  2 
  — 
  5 
  m. 
  De 
  ligger 
  alle 
  i 
  en 
  Afstand 
  af 
  100 
  — 
  200 
  m 
  

   fra 
  Land. 
  Alle 
  ligger 
  de 
  i 
  eller 
  ved 
  Randen 
  af 
  Skalbæltet, 
  og 
  alle 
  bestaar, 
  som 
  fornyede 
  

   Undersøgelser 
  har 
  vist, 
  af 
  enorme 
  Aflejringer 
  af 
  Molluskskaller, 
  mest 
  Muslinger. 
  

  

  Der 
  kan 
  nu 
  ikke 
  blive 
  Tvivl 
  om, 
  at 
  i 
  vore 
  kalkholdige 
  og 
  molluskrige 
  Søer 
  med 
  

   deres 
  jævnt 
  skraanende 
  Kyster, 
  deres 
  urolige 
  Vindforhold, 
  hvor 
  Brændingen 
  pulveriserer 
  

   Skallerne 
  inde 
  ved 
  Kysten, 
  og 
  Syrerne 
  fra 
  Plantebælterne 
  angriber 
  dem 
  kemisk, 
  vil 
  Skal- 
  

   lerne 
  ude 
  i 
  Skalbælterne, 
  hvor 
  der 
  er 
  større 
  Ro, 
  og 
  hvor 
  Planterne 
  fattes, 
  ved 
  at 
  aflejres 
  

   komme 
  til 
  at 
  spille 
  Rollen 
  som 
  bundhøjnende 
  Faktor. 
  

  

  Netop 
  det 
  ejendommelige 
  Fænomen, 
  at 
  Mollusklivet 
  virker 
  som 
  en 
  bundhøjnende 
  

   Faktor, 
  er 
  mig 
  et 
  yderligere 
  Bevis 
  for, 
  at 
  disse 
  Skalbælter 
  er 
  overmaade 
  gamle. 
  Er 
  dette 
  

   rigtigt, 
  og 
  tør 
  man 
  gaa 
  ud 
  fra 
  som 
  sandsynligt, 
  at 
  Mollusklivet 
  paa 
  Grund 
  af 
  lav 
  Vand- 
  

   stand 
  og 
  Vandets 
  større 
  Gennemsigtighed 
  i 
  svunden 
  Tid 
  gik 
  længere 
  ud, 
  har 
  vi 
  ogsaa 
  

   fyldestgørende 
  Forklaring 
  paa, 
  at 
  vi 
  finder 
  Skalaflejringer 
  udenfor 
  Molluskernes 
  nuvæ- 
  

   rende 
  Udbredning. 
  

  

  Stenrevene. 
  Et 
  andet 
  Fænomen, 
  som 
  ogsaa 
  trænger 
  til 
  nærmere 
  Omtale, 
  er 
  

   Stenrevene. 
  

  

  Som 
  alt 
  omtalt 
  finder 
  man 
  næsten 
  overalt 
  langs 
  Kysten 
  en 
  Stenbræmme. 
  Dens 
  Frem- 
  

   komst 
  er 
  let 
  at 
  forstaa; 
  Materialet 
  til 
  den 
  har 
  Bølgerne 
  i 
  fordums 
  Tid 
  hentet 
  under 
  deres 
  

   Erosion 
  mod 
  Skrænterne. 
  Langt 
  vanskeligere 
  at 
  forklare 
  er 
  de 
  Stenbræmmer, 
  der 
  ligger 
  

   5 
  — 
  600 
  m 
  fra 
  Land, 
  dels 
  udfor 
  Kysten 
  ved 
  Frederiksdal, 
  dels 
  i 
  Kollekollebugten, 
  dels 
  

   oppe 
  ved 
  Stavnsholtkysten. 
  Ud 
  for 
  Aagesholm 
  ligger 
  en 
  enkelt 
  meget 
  stor 
  Sten. 
  Hvis 
  

   den 
  har 
  en 
  lignende 
  Udstrækning 
  i 
  Dybet, 
  maa 
  den 
  vistnok 
  med 
  i 
  Fortegnelsen 
  over 
  

   Danmarks 
  største 
  Stenblokke. 
  Stenmasserne 
  har 
  i 
  gamle 
  Dage 
  været 
  langt 
  betydeligere 
  

   og 
  skal 
  som 
  Stenoer 
  have 
  hævet 
  sig 
  op 
  over 
  Vandspejlet; 
  nu 
  er 
  de 
  efter 
  at 
  de 
  har 
  af- 
  

   givet 
  Materiale 
  bl. 
  a. 
  til 
  Frederiksdals 
  Stemmeværk 
  1 
  ), 
  men 
  vistnok 
  ogsaa 
  er 
  blevet 
  ud- 
  

   nyttet 
  til 
  andet, 
  blevet 
  meget 
  mindre; 
  hist 
  og 
  her 
  har 
  de 
  Karakter 
  af 
  Stenbanker 
  eller 
  

   spredte 
  Stenmasser, 
  enkelte 
  Steder 
  som 
  Rev. 
  Paa 
  deres 
  Dannelsesmaade 
  kan 
  jeg 
  ikke 
  

   give 
  fyldestgørende 
  Forklaring. 
  Den 
  Anskuelse, 
  jeg 
  har 
  dannet 
  mig, 
  hænger 
  sammen 
  

   med 
  hele 
  min 
  Opfattelse 
  af 
  Søens 
  Oprindelse. 
  

  

  Har 
  man 
  snart 
  i 
  en 
  Menneskealder 
  Aar 
  ud 
  og 
  Aar 
  ind 
  arbejdet 
  med 
  en 
  Sø, 
  dens 
  

   Bundaflejringer, 
  dens 
  Planter 
  og 
  Dyr, 
  opstaar 
  uvilkaarlig 
  Forestillinger 
  om, 
  hvorledes 
  

   den 
  er 
  blevet 
  til. 
  Er 
  man 
  ikke 
  Geolog, 
  har 
  disse 
  Forestillinger 
  vel 
  ikke 
  megen 
  Værdi, 
  

   men 
  er 
  de, 
  som 
  jeg 
  synes, 
  bleven 
  fæstnede 
  efter 
  Kortlægning, 
  tør 
  de 
  vel 
  fremsættes 
  som 
  

   Arbejdshypothese 
  for 
  de 
  kommende. 
  Slægter. 
  Da 
  Arbejdet 
  i 
  sig 
  selv 
  aldeles 
  ikke 
  influeres 
  

   af 
  disse 
  Anskuelser, 
  der 
  kun 
  optager 
  denne 
  lille 
  Plads, 
  kan 
  deres 
  Fremkomst, 
  vel 
  for- 
  

   svares. 
  

  

  Det 
  staar 
  for 
  mig, 
  som 
  om 
  Søen 
  er 
  dannet 
  i 
  to 
  Tempi. 
  Oprindelig 
  var 
  den 
  kun 
  

   halv 
  saa 
  stor, 
  begrænset 
  mod 
  Syd 
  af 
  Bankerne, 
  mod 
  Vest 
  var 
  Dronninggaardhalvøen 
  

   omtrent 
  landfast 
  med 
  Stavnsholtkysten. 
  Denne 
  mindre 
  Søs 
  Nord- 
  og 
  Vestgrænser 
  var 
  

   de 
  samme 
  som 
  nu. 
  Hvor 
  den 
  har 
  haft 
  sit 
  Afløb, 
  vides 
  ikke; 
  maaske 
  gennem 
  Dalsænk- 
  

  

  ') 
  Efter 
  Oplysning, 
  der 
  gennem 
  Oberst 
  Sand 
  velvilligst 
  er 
  blevet 
  mig 
  tilsendt 
  fra 
  Krigs- 
  

   ministeriet. 
  

  

  