﻿23 
  

  

  Vinterhalvaaret 
  som 
  et 
  Overtræk 
  beklæder 
  Stenene, 
  de 
  paa 
  dem 
  voksende 
  Alger 
  samt 
  

   Resterne 
  af 
  Phragmites 
  og 
  Scirpus, 
  der 
  staar 
  under 
  Vandet. 
  Den 
  allerstørste 
  Del 
  af 
  

   hele 
  dette 
  Materiale 
  raadner 
  bort 
  inde 
  ved 
  Bredden, 
  skylles 
  for 
  en 
  Tid 
  op 
  i 
  Dynger, 
  men 
  

   føres' 
  atter 
  ud 
  og 
  forsvinder. 
  Tilbage 
  bliver 
  kun 
  Kalkpartiklerne, 
  iblandet 
  Diatomé- 
  

   skallerne. 
  De 
  ligger 
  som 
  et 
  overordentligt 
  tyndt, 
  fint 
  Lag 
  over 
  Sandfladerne; 
  det 
  er 
  

   dette 
  Lag, 
  der 
  i 
  Stormvejr 
  hæves 
  af 
  Bølgerne 
  og 
  farver 
  Vandet 
  i 
  Litoralregionen 
  hvid- 
  

   graat. 
  Naar 
  en 
  Storm 
  rejser 
  sig, 
  angiver 
  den 
  Linie, 
  der 
  skiller 
  Litoralregionens 
  hvidgraa 
  

   Vand 
  fra 
  den 
  pelagiske 
  Regions, 
  den 
  Dybde, 
  hvortil 
  Bølgerne 
  gaar 
  ned. 
  Ved 
  Julestormen 
  

   1900, 
  da 
  Vindstyrken 
  var 
  33 
  m 
  i 
  Sek., 
  fulgte 
  denne 
  Linie 
  ud 
  for 
  Frederiksdalkysten 
  

   (iagttaget 
  fra 
  et 
  Punkt 
  paa 
  Sydkysten) 
  paa 
  det 
  nærmeste 
  6 
  Meter 
  Kurven. 
  Naar 
  Stormen 
  

   vedbliver, 
  føres 
  lidt 
  efter 
  lidt 
  Slammet 
  ud 
  over 
  hele 
  Søen, 
  hvis 
  samlede 
  Vandmasser 
  

   da 
  antager 
  en 
  hvidgraa 
  Farve. 
  

  

  Med 
  Hensyn 
  til 
  Vandets 
  Kalkholdighed, 
  Mængden 
  af 
  Kalk 
  i 
  Søbunden, 
  Kalkens 
  

   Oprindelse 
  o. 
  s. 
  v. 
  henvises 
  til 
  ældre 
  Arbejder 
  (W-L. 
  1900, 
  Brønsted 
  og 
  W-L. 
  1912). 
  

  

  Det 
  er 
  en 
  ret 
  vanskelig 
  Sag 
  at 
  give 
  en 
  blot 
  nogenlunde 
  korrekt 
  Fremstilling 
  af 
  

   Furesøens 
  bathymetriske 
  Forhold. 
  Bunden 
  frembyder 
  betydelige 
  Ujævnheder; 
  et 
  nøje 
  

   Studium 
  af 
  Kortet 
  vil 
  hjælpe 
  mere 
  end 
  en 
  hvilkensomhelst 
  Beskrivelse. 
  

  

  Kortet 
  viser 
  først 
  og 
  fremmest, 
  at 
  den 
  store 
  Bugt, 
  Storekalven, 
  der 
  paa 
  det 
  nær- 
  

   meste 
  udgor 
  1 
  / 
  5 
  af 
  hele 
  Søen, 
  er 
  overordentlig 
  lav, 
  højst 
  kun 
  ca. 
  4m; 
  den 
  mindre 
  Bugt, 
  

   Lillekalven, 
  har 
  omtrent 
  samme 
  Dybde. 
  

  

  Søen 
  er 
  dernæst 
  karakteriseret 
  ved, 
  at 
  der 
  næsten 
  i 
  dens 
  Midte 
  findes 
  to 
  Banker, 
  

   der 
  fra 
  en 
  Dybde 
  af 
  ca. 
  25 
  m 
  hæver 
  sig 
  op 
  til 
  ca. 
  4 
  m 
  under 
  Vandspejlet. 
  Sænkedes 
  

   Søens 
  Vandspejl 
  kun 
  lidt 
  over 
  4 
  m, 
  vilde 
  man 
  midt 
  i 
  Soen 
  altsaa 
  have 
  to 
  Smaaøer. 
  Som 
  

   Kortet 
  viser, 
  er 
  disse 
  Bankers 
  Sider 
  overmaade 
  stejle; 
  de 
  er 
  ikke, 
  som 
  man 
  kunde 
  tro, 
  

   Dele 
  af 
  en 
  Højderyg, 
  men 
  ligger 
  ganske 
  isolerede 
  lidt 
  syd 
  for 
  Søens 
  dybeste 
  Parti. 
  

  

  Syd 
  og 
  sydøst 
  for 
  disse 
  Banker 
  frembyder 
  Søbunden 
  i 
  det 
  store 
  og 
  hele 
  kun 
  Bil- 
  

   ledet 
  af 
  en 
  jævnt 
  skraanende 
  Slette. 
  Kurverne 
  løber 
  ikke 
  ind 
  i 
  hinanden, 
  men 
  gaar 
  over 
  

   store 
  Strækninger 
  næsten 
  parallele. 
  Slettens 
  sydlige 
  og 
  østnordøstlige 
  Sider 
  har 
  hist 
  

   og 
  her 
  ret 
  stejle 
  Sider, 
  men 
  ned 
  mod 
  Søens 
  sydøstlige 
  Hjørne 
  ud 
  for 
  Virum 
  og 
  Frede- 
  

   riksdal 
  er 
  Vandet 
  overmaade 
  grundt. 
  6 
  Meter 
  Kurven 
  ligger 
  her 
  ca. 
  600 
  m 
  fra 
  Land, 
  

   en 
  ejendommelig 
  Modsætning 
  til 
  Søens 
  nordlige 
  Del, 
  hvor 
  32 
  Meter 
  Kurven 
  kun 
  ligger 
  

   ca. 
  300 
  m 
  fra 
  Land. 
  

  

  Forholdene 
  er 
  i 
  den 
  nordlige 
  Del 
  i 
  det 
  hele 
  langt 
  mere 
  forviklede. 
  Kysternes 
  Fald 
  

   ned 
  imod 
  Dybet 
  er 
  overalt 
  langt 
  mere 
  stejl. 
  Paa 
  sine 
  Steder 
  gaar 
  24 
  Meter 
  Kurven 
  kun 
  

   i 
  en 
  Afstand 
  af 
  ca. 
  200 
  m 
  fra 
  Kysten. 
  Af 
  Kortet 
  ses, 
  at 
  Kurverne 
  særlig 
  langs 
  Nord- 
  

   siden 
  er 
  slynget 
  ind 
  mellem 
  hverandre. 
  Nogle 
  Steder 
  skyder 
  Kysten 
  Landtanger 
  ud, 
  

   paa 
  andre 
  gaar 
  Dybder 
  paa 
  20 
  m 
  ind 
  til 
  kun 
  100 
  m 
  fra 
  Land. 
  Mellem 
  Bankerne 
  og 
  Stavns- 
  

   holl 
  ligger 
  Søens 
  dybeste 
  Parti, 
  en 
  langstrakt, 
  rendeformet 
  Fordybning, 
  bredest 
  over 
  

   mod 
  Næsseslottet 
  og 
  smallest 
  over 
  mod 
  Nørreskov. 
  

  

  Rundt 
  om 
  Bankerne 
  gaar 
  paa 
  den 
  vestlige 
  Side 
  en 
  Del 
  af 
  Dybet 
  sydom 
  Bankerne, 
  

   og 
  her 
  findes 
  et 
  af 
  Soens 
  dybeste 
  Punkter 
  32 
  m. 
  Søens 
  største 
  Dyb 
  36 
  m 
  ligger 
  omtrent 
  

  

  