﻿20 
  

  

  Del 
  og 
  en 
  sydligere 
  meget 
  lavere. 
  Den 
  nordre 
  Del 
  indbefatter 
  to 
  dybere 
  Partier, 
  et 
  vest- 
  

   ligt 
  paa 
  12 
  — 
  13 
  m 
  og 
  et 
  østligt 
  dybere, 
  der 
  noget 
  nord 
  for 
  Klaus 
  Nars 
  Holm 
  indeholder 
  

   Søens 
  Maximaldybde 
  16 
  m. 
  

  

  Man 
  faar 
  det 
  Indtryk 
  af 
  disse 
  ejendommelige 
  Dybdeforhold, 
  at 
  Søen 
  oprindelig 
  

   har 
  været 
  betydelig 
  mindre 
  og 
  smallere 
  i 
  gamle 
  Dage, 
  idet 
  den 
  paa 
  den 
  Tid 
  har 
  

   været 
  begrænset 
  af 
  den 
  sydlige 
  4 
  Meter 
  Kurve; 
  hele 
  det 
  store, 
  lavvandede, 
  sydlige 
  

   Parti 
  er 
  fremkaldt 
  ved 
  en 
  senere 
  Oversvømmelse, 
  som 
  paa 
  et 
  vist 
  Tidspunkt 
  har 
  været 
  

   større 
  end 
  nu. 
  

  

  Et 
  nærmere 
  Studium 
  af 
  Kortet 
  vil 
  endvidere 
  vise, 
  at 
  der 
  spredt 
  over 
  Søbunden 
  

   ligger 
  adskillige 
  dybere 
  Smaapartier 
  og 
  Smaabanker. 
  Meget 
  forviklede 
  er 
  Kurvernes 
  

   Forløb 
  særlig 
  i 
  Søens 
  vestlige 
  Ende. 
  Uden 
  iøvrigt 
  at 
  gaa 
  nærmere 
  ind 
  paa 
  Kurvernes 
  

   Forløb 
  her 
  skal 
  der 
  kun 
  gøres 
  opmærksom 
  paa 
  den 
  ejendommelige, 
  langstrakte 
  Banke 
  

   med 
  kun 
  2 
  m 
  Vand, 
  der 
  strækker 
  sig 
  tværs 
  over 
  Søen 
  og 
  ligesom 
  er 
  ved 
  at 
  afsnøre 
  en 
  

   Del 
  af 
  Søen 
  fra 
  det 
  øvrige. 
  

  

  Furesø. 
  

   Kort 
  III, 
  IVA. 
  

   er 
  935.8 
  ha 
  stor, 
  H. 
  o. 
  H. 
  19 
  m. 
  

  

  Mølleaaen 
  løber 
  ind 
  i 
  Søens 
  nordvestlige 
  Hjørne 
  og 
  forlader 
  den 
  i 
  det 
  sydøstlige. 
  

  

  Søen 
  frembyder 
  i 
  mange 
  Henseender 
  meget 
  ejendommelige, 
  bathymetriske 
  Forhold. 
  

  

  Paa 
  sin 
  østlige 
  Side 
  har 
  den 
  to 
  Bugter, 
  den 
  storre 
  Storekalven 
  og 
  den 
  meget 
  mindre 
  

   Lillekalven, 
  der 
  tilsammen 
  afgrænser 
  Halvøen 
  Næsset. 
  

  

  Der 
  er 
  ingen 
  Tvivl 
  om, 
  at 
  Søen 
  en 
  Gang, 
  syd 
  for 
  Luknam, 
  har 
  skaaret 
  sig 
  ind 
  lige 
  

   til 
  den 
  lille 
  Sø, 
  Vejlesø 
  ved 
  Holte 
  Station. 
  Selve 
  den 
  fremspringende 
  Halvø 
  Luknam 
  

   var 
  endnu 
  for 
  ikke 
  100 
  Aar 
  siden 
  en 
  0, 
  hvorpaa 
  der 
  holdtes 
  Kaniner; 
  deraf 
  ogsaa 
  Be- 
  

   tegnelsen 
  Kaningaarden 
  for 
  Hovedgaarden 
  Aagesholm. 
  Det 
  er 
  ligeledes 
  sikkert, 
  at 
  Soen 
  

   i 
  tidligere 
  Tid 
  i 
  de 
  saakaldte 
  Brodenge 
  i 
  Storekalvens 
  inderste 
  Del 
  har 
  gaaet 
  helt 
  op 
  

   til 
  Jærnbanelinien, 
  at 
  Forbindelsen 
  med 
  Farumso 
  har 
  været 
  bredere, 
  og 
  at 
  Søen 
  ved 
  

   Frederiksdal 
  er 
  naaet 
  helt 
  op 
  til 
  Landevejen 
  og 
  den 
  nuværende 
  Krohave. 
  Det 
  gamle 
  

   Slot 
  Hjortholm 
  har 
  oprindelig 
  været 
  omflydt 
  af 
  Vand. 
  Søen 
  er 
  nu 
  omgivet 
  af 
  ret 
  stejle 
  

   Skrænter, 
  der 
  hæver 
  sig 
  indtil 
  20m 
  over 
  Vandspejlet. 
  I 
  tidligere 
  Tid, 
  da 
  Soen 
  stod 
  hojere, 
  

   har 
  den 
  eroderet 
  Kysterne 
  stærkt; 
  det 
  brede 
  Stenbælte, 
  der 
  ofte 
  er 
  ca. 
  10 
  — 
  15 
  m 
  bredt, 
  

   findes 
  næsten 
  overalt 
  langs 
  Kysten. 
  Det 
  er 
  dannet 
  ved, 
  at 
  Bølgerne 
  under 
  Erosionen 
  

   har 
  vasket 
  Stenene 
  ud 
  (Fig. 
  6). 
  Det 
  er 
  dette 
  Bælte, 
  der 
  vistnok 
  for 
  en 
  væsentlig 
  Del 
  

   er 
  Skyld 
  i 
  de 
  smalle, 
  svagt 
  udviklede 
  Vegetationsbælter. 
  Erosionen 
  er 
  nu 
  overalt 
  op- 
  

   hørt, 
  Skrænterne 
  er 
  bevoksede 
  med 
  Græs 
  og 
  Skov. 
  Mellem 
  Skrænterne 
  og 
  Soen 
  findes 
  

   den 
  hyppig 
  stendækte 
  Strandbred, 
  hvis 
  Bredde 
  selvfølgelig 
  veksler 
  med 
  Søens 
  ret 
  skif- 
  

   tende 
  Vandstand. 
  End 
  ikke 
  under 
  en 
  af 
  de 
  stærkeste 
  Storme, 
  vi 
  i 
  Mands 
  Minde 
  har 
  

   haft, 
  Julestormen 
  1900, 
  var 
  Soen 
  mere 
  i 
  Stand 
  til 
  at 
  øve 
  eroderende 
  Indflydelse 
  paa 
  

   Skrænten. 
  Paa 
  sine 
  Steder 
  findes 
  betydelige 
  Sandmasser; 
  dette 
  er 
  særlig 
  Tilfældet 
  i 
  

   Søens 
  sydøstlige 
  Hjørne, 
  i 
  Bugten 
  ud 
  for 
  Frederiksdal 
  og 
  Virum, 
  samt 
  i 
  Storekalvens 
  

   inderste 
  Del. 
  Navnlig 
  paa 
  førstnævnte 
  Sted 
  findes 
  en 
  bred 
  Sandflade, 
  der 
  gaar 
  ud 
  over 
  

   4 
  Meter 
  Kurven. 
  Iøvrigt 
  hviler 
  Stenbræmmen 
  langs 
  Kysten 
  næsten 
  overalt 
  i 
  Sand, 
  

   men 
  disse 
  Sandmasser 
  flyttes 
  af 
  Bolgerne 
  og 
  aflejres 
  i 
  Overensstemmelse 
  med 
  Vindret- 
  

  

  