﻿81 
  

  

  mærkede 
  Pisidier 
  har 
  jeg 
  ikke 
  taget 
  i 
  selve 
  Søen; 
  men 
  da 
  de 
  findes 
  i 
  ret 
  stort 
  Antal 
  i 
  

   Kanalerne, 
  vil 
  de 
  sikkert 
  ogsaa 
  kunne 
  findes 
  inderst 
  i 
  Fiskebækbugten, 
  Store 
  og 
  Lille 
  

   Kalv. 
  

  

  De 
  enkelte 
  Arters 
  bathymetriske 
  Udbredelse, 
  deres 
  Hyppighed 
  

  

  og 
  Variation. 
  

  

  Gastropoda. 
  

   Pulmonater. 
  

  

  Limnæa 
  stagnalis 
  L. 
  (Tavle 
  4, 
  Fig. 
  1 
  — 
  8). 
  

  

  Den 
  i 
  Furesoen 
  hyppigst 
  forekommende 
  Form 
  er 
  var. 
  subulata 
  Wstld. 
  (Fig. 
  3 
  — 
  8), 
  

   kendelig 
  paa 
  sit 
  lange 
  og 
  slanke 
  Spir. 
  Den 
  findes 
  i 
  Bugter 
  og 
  Vige, 
  hvor 
  Vandet 
  er 
  

   roligt, 
  og 
  hvor 
  der 
  er 
  Plantevækst, 
  altsaa 
  væsentligst 
  i 
  Store- 
  og 
  Lille 
  Kalv 
  samt 
  inden 
  

   for 
  og 
  i 
  Scirpus-Phragmites-Zonen. 
  Ydergrænsen 
  maa 
  sættes 
  til 
  ca. 
  5 
  m. 
  Naar 
  Store 
  

   og 
  Lille 
  Kalv 
  undtages, 
  findes 
  tomme 
  Skaller 
  kun 
  sjælden. 
  Saadanne 
  er 
  taget 
  paa 
  

   5 
  Stationer 
  (paa 
  indtil 
  10 
  m's 
  Dybde) 
  og 
  paa 
  hvert 
  Sted 
  kun 
  i 
  1 
  — 
  3 
  Eksemplarer; 
  der- 
  

   imod 
  findes 
  Skaller 
  ret 
  hyppig 
  opkastet 
  paa 
  Bredden. 
  

  

  Limnæa 
  (Gulnaria) 
  auricularia 
  L. 
  (Tavle 
  1). 
  

  

  Denne 
  Art 
  har 
  jeg 
  fundet 
  i 
  størst 
  Mængde 
  og 
  i 
  de 
  smukkeste 
  Eksemplarer 
  paa 
  Phrag- 
  

   mites 
  og 
  Scirpus. 
  Naar 
  man 
  sejler 
  langs 
  Yderranden 
  af 
  Scirpus-Phragmites-Bæltet, 
  

   kan 
  man 
  se 
  Dyrene 
  siddende 
  paa 
  Stænglerne 
  i 
  forskellig 
  Hojde, 
  hyppigst 
  dog 
  en 
  20 
  — 
  30 
  cm 
  

   under 
  Vandoverfladen. 
  Kommer 
  man 
  til 
  at 
  røre 
  ved 
  dem 
  med 
  Haanden 
  eller 
  Kætseren, 
  

   naar 
  man 
  vil 
  tage 
  dem 
  op, 
  og 
  man 
  ikke 
  straks 
  faar 
  dem 
  løsnet, 
  trykker 
  de 
  sig 
  ved 
  Hjælp 
  

   af 
  deres 
  brede 
  Fod 
  kraftig 
  ind 
  mod 
  Stængelen 
  og 
  presser 
  Skalmundens 
  Rande 
  mod 
  

   denne, 
  paa 
  en 
  lignende 
  Maade 
  som 
  vidmundede 
  Havsnegle 
  trykker 
  sig 
  mod 
  Underlaget; 
  

   der 
  maa 
  et 
  saa 
  kraftigt 
  Ryk 
  til 
  at 
  løsne 
  dem, 
  at 
  det 
  ofte 
  gaar 
  ud 
  over 
  den 
  tynde 
  Skal- 
  

   rand, 
  der 
  let 
  brydes 
  itu. 
  Mundingens 
  Form 
  (Tavle 
  1, 
  Fig. 
  2 
  — 
  4) 
  gør 
  dem 
  ogsaa 
  vel 
  skik- 
  

   ket 
  til 
  at 
  fatte 
  omkring 
  Stænglerne. 
  Den 
  nedre 
  Del 
  af 
  Mundranden 
  er 
  tilbagebøjet 
  og 
  

   udhulet, 
  det 
  samme 
  gælder 
  den 
  øvre 
  Del 
  ved 
  Sømmen, 
  om 
  end 
  i 
  ringere 
  Grad; 
  derved 
  

   kommer 
  den 
  ydre 
  Del 
  af 
  Mundranden 
  til 
  at 
  springe 
  betydelig 
  frem, 
  saaledes 
  at 
  denne 
  

   fatter 
  om 
  Stængelen 
  paa 
  den 
  ene 
  Side, 
  Akseranden 
  og 
  næstsidste 
  Vinding 
  paa 
  den 
  anden 
  

   Side. 
  Sjælden 
  ser 
  man 
  mere 
  end 
  et 
  Eksemplar 
  paa 
  samme 
  Stængel. 
  Antagelig 
  søger 
  

   de 
  deres 
  Næring 
  i 
  de 
  paa 
  disse 
  voksende 
  Alger 
  1 
  ), 
  ligesom 
  de 
  ogsaa 
  afgnaver 
  den 
  derpaa 
  

   siddende 
  Kalk. 
  At 
  de 
  lever 
  af 
  Alger 
  2 
  ) 
  eller 
  — 
  for 
  de 
  paa 
  Bunden 
  levende 
  Individers 
  

   Vedkommende 
  --af 
  Detritus, 
  kunde 
  følgende 
  tyde 
  paa. 
  Gentagne 
  Gange 
  har 
  jeg 
  

   sat 
  Eksemplarer 
  af 
  denne 
  Art 
  i 
  et 
  mindre 
  Akvarium 
  og 
  fodret 
  dem 
  med 
  Salat. 
  Medens 
  

   Limnæa 
  stagnalis 
  og 
  Limnæa 
  ovata 
  (fra 
  Damme) 
  straks 
  kastede 
  sig 
  over 
  Salaten 
  og 
  aad 
  

  

  ') 
  I 
  Vinterhalvaaret 
  bestaar 
  Algebelægningen 
  paa 
  de 
  halvraadne 
  Stængler 
  væsentligst 
  af 
  

   Diatoméer, 
  om 
  Sommeren 
  især 
  af 
  blaagrønne 
  Alger 
  med 
  Kalkinkrusteringer 
  (Rivularia). 
  

  

  -) 
  Clessin 
  (1897) 
  mener, 
  at 
  de 
  lever 
  af 
  kalkholdige 
  Alger, 
  ogsaa 
  Kobelt 
  (1870, 
  pag. 
  153 
  — 
  154) 
  

   angiver, 
  at 
  Limnæa 
  auricularia 
  var. 
  ampla 
  Hartm. 
  lever 
  af 
  Alger 
  eller 
  forraadnende 
  Plantedele, 
  

   samt 
  at 
  Dyr 
  i 
  Akvarium 
  ikke 
  æder 
  af 
  de 
  friske 
  Planter. 
  

  

  I). 
  K 
  D.Vldensk. 
  Selsk. 
  Skr., 
  nnturvldensk. 
  og 
  mathem. 
  Afd., 
  8. 
  Række, 
  III. 
  1. 
  11 
  

  

  