﻿85 
  

  

  Svingninger 
  i 
  Vandstanden 
  som 
  i 
  Damme 
  og 
  mindre 
  dybe 
  Søer 
  (f. 
  Eks. 
  i 
  Maribo 
  Sø, 
  

   Damme 
  ved 
  Vordingborg, 
  Vandsamlingerne 
  i 
  Dyrehaven 
  o. 
  s. 
  v.) 
  

  

  Med 
  Hensyn 
  til 
  Adskillelsen 
  af 
  de 
  to 
  Arter 
  L. 
  auricularia 
  og 
  L. 
  ovata 
  maa 
  følgende 
  

   bemærkes: 
  A. 
  C. 
  Johansen 
  anfører 
  (1899 
  pag. 
  208 
  og 
  225), 
  at 
  han, 
  til 
  Trods 
  for 
  at 
  

   andre 
  henfører 
  Varieteten 
  ampla 
  til 
  L. 
  auricularia, 
  som 
  en 
  Varietet 
  

   af 
  denne, 
  ikke 
  er 
  i 
  Stand 
  til 
  at 
  sondre 
  den 
  fra 
  de 
  bredmundede 
  For- 
  

   mer 
  af 
  Limnæa 
  ovata 
  (var. 
  obtusa), 
  idet 
  der 
  tindes 
  en 
  jævn 
  Overgang 
  

   mellem 
  disse, 
  og 
  at 
  L. 
  ampla 
  altsaa 
  bedst 
  kan 
  betragtes 
  som 
  en 
  

   Varietet 
  af 
  ovala 
  Drap. 
  Dertil 
  kan 
  jeg 
  fuldstændig 
  slutte 
  mig 
  — 
  for 
  

   de 
  danske 
  Limnæers 
  Vedkommende; 
  men 
  efter 
  al 
  Sandsynlighed 
  

   kan 
  lignende 
  Former 
  optræde 
  hos 
  L. 
  auricularia 
  L. 
  (Clessins 
  Fig. 
  225, 
  

   pag. 
  372 
  [1884] 
  synes 
  saaledes 
  at 
  være 
  en 
  auricularia); 
  ja 
  selv 
  hos 
  L. 
  

  

  slaqnalis 
  kan 
  der 
  findes 
  en 
  lignende 
  Tendens 
  til 
  Reduktion 
  af 
  Spiret 
  Fl 
  ^ 
  12 
  - 
  Limnæa 
  

  

  ..,. 
  TT 
  , 
  ■ 
  , 
  . 
  - 
  ™ 
  ,■ 
  ,■ 
  .-, 
  ^. 
  , 
  ovata 
  Drap. 
  var. 
  

  

  og 
  samtidig 
  Udvidelse 
  af 
  Mundingen, 
  særlig 
  oventil. 
  Saadanne 
  Naturlie 
  Størrelse 
  

  

  Former 
  (L. 
  lacuslris 
  Stud. 
  og 
  L. 
  bodamica 
  Cless. 
  1884 
  pag. 
  366, 
  Fig. 
  

   219, 
  220) 
  angives 
  fra 
  store 
  Søer 
  med 
  stærkt 
  Bølgeslag; 
  antagelig 
  er 
  de 
  ligesom 
  L. 
  ampla 
  

   Bunddyr, 
  der 
  lever 
  paa 
  Slam- 
  eller 
  Stenbund 
  og 
  ikke 
  kryber 
  op 
  paa 
  Vandplanter. 
  De 
  

   synes 
  at 
  være 
  tilpassede 
  til 
  det 
  urolige 
  Vand; 
  den 
  store 
  Flade, 
  hvormed 
  de 
  hviler 
  paa 
  

   Underlaget, 
  bevirker, 
  at 
  de 
  ikke 
  saa 
  let 
  kastes 
  om. 
  Lignende 
  Forhold 
  kendes 
  jo 
  ogsaa 
  

   fra 
  andre 
  Dyregrupper, 
  f. 
  Eks. 
  fra 
  Vaarfluerne 
  (Molanna, 
  Goera, 
  Wesenberg-Lund 
  1909). 
  

   L. 
  ampla 
  er 
  derfor 
  ikke 
  nogen 
  selvstændig 
  Art, 
  men 
  derimod 
  en 
  biologisk 
  Form, 
  der 
  kan 
  

   optræde 
  hos 
  alle 
  de 
  Arter, 
  der 
  bebor 
  større 
  Vandsamlinger, 
  hvor 
  der 
  kan 
  komme 
  Bølge- 
  

   gang 
  og 
  Brænding. 
  Denne 
  Tanke 
  er 
  allerede 
  fremkommen 
  hos 
  flere; 
  tydeligst 
  er 
  den 
  

   udtalt 
  af 
  Hazay 
  (1881 
  pag. 
  213, 
  214) 
  og 
  Bollinger 
  (1909 
  pag. 
  136, 
  138); 
  den 
  sidstnævnte 
  

   viser 
  tillige 
  smukke 
  Variationsrækker 
  fra 
  ovata 
  og 
  auricularia 
  til 
  ampla 
  (Taf. 
  I 
  — 
  II). 
  

  

  At 
  L. 
  ampla 
  ikke 
  er 
  nogen 
  selvstændig 
  Art 
  fremgaar 
  ogsaa 
  ved 
  Betragtningen 
  af 
  

   de 
  Figurer, 
  der 
  hos 
  de 
  forskellige 
  Forfattere 
  illustrerer 
  Varieteterne 
  inden 
  for 
  L. 
  ampla. 
  

   (Ekspl. 
  Fig. 
  225 
  — 
  230 
  hos 
  Clessin, 
  1884). 
  Disse 
  maa 
  sikkert 
  fordeles 
  blandt 
  L. 
  auri- 
  

   cularia 
  og 
  ovata. 
  En 
  Henføring 
  af 
  et 
  enkelt 
  Individ 
  til 
  den 
  ene 
  eller 
  den 
  anden 
  af 
  disse 
  

   to 
  Arter 
  er 
  i 
  flere 
  Tilfælde 
  vanskelig, 
  og 
  der 
  synes 
  at 
  være 
  taget 
  fejl 
  i 
  mange 
  Tilfælde. 
  

   De 
  Kendetegn, 
  man 
  har 
  anført 
  ved 
  Artsadskillelsen, 
  er 
  følgende. 
  1. 
  Formen: 
  L. 
  auri- 
  

   cularia 
  er 
  øreformet, 
  bred, 
  L. 
  ovata 
  højere 
  end 
  bred. 
  2. 
  Mundingen: 
  Hos 
  auricularia 
  

   er 
  denne 
  meget 
  vid, 
  ogsaa 
  oventil 
  og 
  Yderranden 
  halvcirkelformet, 
  hos 
  ovata 
  er 
  Mun- 
  

   dingen 
  derimod 
  langstrakt 
  ægformet, 
  nedadtil 
  forlænget. 
  3. 
  Mundingens 
  Yderrand 
  ud- 
  

   springer 
  fra 
  næstsidste 
  Vinding 
  under 
  en 
  ret 
  eller 
  endog 
  stump 
  Vinkel 
  hos 
  L. 
  auricularia, 
  

   under 
  en 
  spids 
  Vinkel 
  hos 
  ovala. 
  4. 
  Akseranden 
  er 
  hos 
  L. 
  auricularia 
  stærkt 
  snoet 
  oventil 
  

   og 
  danner 
  ved 
  Basis 
  af 
  Mundingen 
  en 
  dyb 
  Indbugtning; 
  hos 
  L. 
  ovata 
  er 
  den 
  uden 
  Fold 
  

   og 
  enten 
  svagt 
  buet 
  eller 
  endog 
  lige. 
  Alle 
  disse 
  Kendetegn 
  er 
  mindre 
  gode, 
  idet 
  baade 
  

   Skallens 
  og 
  Mundingens 
  Form, 
  som 
  vist, 
  varierer 
  meget 
  stærkt. 
  Akseranden 
  kan 
  hos 
  

   L. 
  auricularia 
  mangle 
  Folden, 
  medens 
  en 
  svag 
  Fold 
  kan 
  findes 
  hos 
  ovata 
  (Tavle 
  2, 
  Fig. 
  

   21, 
  22). 
  Meget 
  bedre 
  Kendetegn 
  leverer 
  Udseendet 
  af 
  sidste 
  Vindings 
  øvre 
  Halvdel, 
  

   samt 
  i 
  Særdeleshed 
  Spiret. 
  Hos 
  L. 
  auricularia 
  er 
  sidste 
  Vinding 
  affladet 
  under 
  Sommen 
  

   og 
  horizontalt 
  udlobende, 
  saaledes 
  at 
  den 
  oventil 
  bliver 
  kantet, 
  »skuldret«, 
  medens 
  den 
  

   hos 
  L. 
  ovala 
  gaar 
  i 
  en 
  jævn 
  Bue 
  nedefter, 
  uden 
  Antydning 
  af 
  Kant. 
  Sommen 
  kan 
  der- 
  

  

  