﻿96 
  

  

  vider, 
  der 
  udvikler 
  sig 
  til 
  den 
  typiske 
  antiqua 
  og 
  til 
  Individer, 
  der 
  tilhorer 
  Variations- 
  

   række 
  1, 
  saa 
  godt 
  som 
  altid 
  vil 
  kunne 
  kendes 
  fra 
  Unger 
  af 
  piscinalis 
  typ.; 
  det 
  samme 
  

   gælder 
  ofte 
  for 
  flere 
  henhørende 
  til 
  Variationsrække 
  2. 
  Antiqua 
  Ungerne 
  (Tekstlig. 
  43) 
  

   er 
  kendelige 
  ved 
  de 
  svagt 
  hvælvede 
  Vindinger 
  og 
  den 
  lave 
  Søm. 
  Desuden 
  vil 
  de 
  kantede 
  

  

  Vindinger 
  og 
  den 
  kantede 
  Munding 
  stille 
  dem 
  i 
  

   tydelig 
  Modsætning 
  til 
  Ungerne 
  af 
  piscinalis 
  (Tekst- 
  

   lig. 
  42), 
  hvor 
  Vindinger 
  og 
  Munding 
  er 
  afrundet 
  

   og 
  Sømmen 
  meget 
  dyb. 
  

  

  Selv 
  om 
  jeg 
  nu 
  har 
  søgt 
  at 
  vise, 
  at 
  man 
  i 
  de 
  

   fleste 
  Tilfælde 
  kan 
  kende 
  Forskel 
  paa 
  Ungerne 
  af 
  

   de 
  to 
  Former, 
  piscinalis 
  og 
  anliqua, 
  har 
  jeg 
  dog 
  

   Fi 
  ? 
  . 
  42 
  Fig. 
  43 
  ikke 
  til 
  Hensigt 
  at 
  ville 
  sætte 
  nogen 
  skarp 
  Grænse 
  

  

  . 
  , 
  . 
  ,, 
  imellem 
  disse 
  eller 
  opfatte 
  dem 
  som 
  selvstændige 
  

  

  Fig. 
  42. 
  Ungt 
  Individ 
  af 
  Valvala 
  pisci- 
  . 
  

  

  nalis 
  Miill. 
  typ. 
  Arter 
  ' 
  hvad 
  man 
  § 
  e 
  Autorer 
  jo 
  gør. 
  Tværtimod 
  

  

  Fig. 
  43. 
  Ungt 
  Individ 
  af 
  Var. 
  antiqua 
  mener 
  jeg, 
  som 
  ogsaa 
  ovenfor 
  antydet 
  (Variations- 
  

   Sowb. 
  (Begge 
  x 
  7). 
  række 
  2), 
  at 
  der 
  er 
  den 
  jævneste 
  Overgang 
  mel- 
  

  

  lem 
  de 
  to, 
  saaledes 
  at 
  piscinalis-lndW'ider, 
  hvis 
  

   disse 
  kom 
  under 
  andre 
  Betingelser, 
  meget 
  vel 
  kunde 
  lægge 
  en 
  Vinding 
  paa 
  endnu 
  og 
  der- 
  

   ved 
  komme 
  til 
  at 
  ligne 
  Individer 
  horende 
  til 
  an/fgua-Variationsrække 
  2. 
  Jeg 
  maa 
  kun 
  

   betone, 
  at 
  flere 
  Ejendommeligheder 
  ved 
  de 
  to 
  Former 
  viser 
  sig 
  ret 
  tidlig, 
  i 
  Modsætning 
  

   til 
  hvad 
  der 
  er 
  Tilfældet 
  med 
  flere 
  andre 
  Snegle 
  f. 
  Eks. 
  Limnæa 
  ovala 
  og 
  auricularia. 
  

   Medens 
  nemlig 
  Spiret 
  hos 
  de 
  omtalte 
  Limnæer 
  ikke 
  er 
  underkastet 
  videre 
  Forandringer, 
  

   og 
  Ungerne 
  af 
  de 
  forskellige 
  Varieteter 
  og 
  Former 
  derfor 
  er 
  ret 
  ensartede 
  - 
  - 
  Udformnin- 
  

   gen 
  sker 
  væsentligst, 
  idet 
  sidste 
  Vinding 
  lægges 
  paa 
  — 
  , 
  er 
  dette 
  i 
  ringere 
  Grad 
  Til- 
  

   fældet 
  med 
  piscinalis 
  og 
  var. 
  antiqua. 
  Her 
  er 
  allerede 
  Ungerne 
  forskellige, 
  idet 
  Spiret 
  

   er 
  forskellig 
  bygget 
  hos 
  disse 
  to, 
  og 
  sidste 
  Vinding 
  modificerer 
  kun 
  Udseendet 
  en 
  Del. 
  

   Da 
  V. 
  anliqua 
  er 
  en 
  Varietet, 
  der 
  er 
  typisk 
  for 
  større 
  Soer 
  og 
  sikkert 
  maa 
  tænkes 
  ud- 
  

   viklet 
  af 
  V. 
  piscinalis, 
  ser 
  man, 
  at 
  Paavirkningen 
  udefra 
  har 
  været 
  ret 
  gennemgribende, 
  

   idet 
  den 
  har 
  truffet 
  de 
  mindst 
  varierende 
  Dele 
  af 
  Skallen. 
  Et 
  ganske 
  analogt 
  Tilfælde 
  

   haves 
  i 
  Forholdet 
  mellem 
  Limnæa 
  stagnalis 
  var. 
  subulala 
  Wstld. 
  og 
  L. 
  slagnalis 
  typ., 
  

   hvor 
  den 
  forste 
  ligeledes 
  er 
  en 
  Soform. 
  Ogsaa 
  der 
  har 
  Spiret 
  ved 
  ydre 
  Paavirkning 
  faaet 
  

   et 
  andet 
  Udseende 
  end 
  hos 
  den 
  alm. 
  slagnalis-Form, 
  der 
  kendes 
  fra 
  stillestaaende 
  eller 
  

   lidet 
  bevæget 
  Vand. 
  

  

  Inden 
  jeg 
  gaar 
  over 
  til 
  kortelig 
  at 
  omtale 
  de 
  to 
  andre 
  i 
  Furesoen 
  forekommende 
  

   Valvata-ArteT, 
  vil 
  der 
  være 
  Grund 
  til 
  at 
  bemærke, 
  at 
  V. 
  alpeslris 
  Blaun., 
  der 
  blandt 
  

   andet 
  findes 
  i 
  de 
  bayerske 
  Soer 
  og 
  skal 
  være 
  en 
  typisk 
  Form 
  for 
  de 
  hojere 
  liggende 
  Bjærg- 
  

   soer, 
  ikke 
  er 
  taget 
  i 
  Furesøen. 
  Derimod 
  finder 
  man 
  andre 
  Steder 
  i 
  Landet 
  navnlig 
  i 
  Aaer 
  

   i 
  Jylland 
  (ved 
  Jegerum, 
  Gudenaa) 
  en 
  piscinalis-Form, 
  der 
  ganske 
  svarer 
  til 
  alpeslris, 
  med 
  

   cylindriske 
  Vindinger, 
  meget 
  vid 
  Navle 
  og 
  sidste 
  Vinding 
  lige 
  heftet 
  til 
  eller 
  endog 
  losnet 
  

   fra 
  næstsidste. 
  Fra 
  den 
  forste 
  Lokalitet 
  1 
  ) 
  har 
  jeg 
  blandt 
  Tusinder 
  af 
  Eksemplarer 
  kunnet 
  

   finde 
  en 
  fuldstændig 
  jævn 
  Overgang 
  fra 
  hoje 
  an/if/ua-lignende 
  Former 
  (omtrent 
  som 
  et 
  

   af 
  de 
  mindre 
  Eksemplarer 
  i 
  Variationsrække 
  2 
  (V. 
  anliqua) 
  fra 
  Furesoen) 
  gennem 
  typiske 
  

   piscinalis 
  til 
  alpeslris. 
  Nogle 
  af 
  de 
  sidstnævnte 
  har 
  meget 
  lavt 
  Spir 
  og 
  særdeles 
  stor 
  kreds- 
  

   ') 
  Eksemplarerne 
  er 
  taget 
  af 
  H. 
  Sell. 
  

  

  