﻿111 
  

  

  storre 
  end 
  nu, 
  hvilket 
  har 
  bevirket, 
  at 
  Molluskerne 
  da 
  gik 
  længere 
  ud. 
  (Se 
  W-L., 
  

   pag. 
  28). 
  

  

  En 
  nødvendig 
  Følge 
  af 
  den 
  ovennævnte 
  Forklaring 
  er, 
  at 
  Skallerne 
  — 
  i 
  al 
  Fald 
  i 
  

   Skalbæltets 
  ydre 
  Del 
  — 
  maa 
  være 
  meget 
  gamle 
  (thi 
  der 
  kræves 
  lang 
  Tid 
  til, 
  at 
  en 
  saadan 
  

   Ophobning 
  har 
  kunnet 
  finde 
  Sted), 
  men 
  det 
  gør 
  de 
  ogsaa 
  Indtryk 
  af 
  at 
  være. 
  Desuden 
  

   er 
  paa 
  dette 
  Sted 
  de 
  opløsende 
  Stoffer 
  (Kulsyre, 
  Humussyre) 
  kun 
  til 
  Stede 
  i 
  ringe 
  Mængde. 
  

  

  Medens 
  man 
  saaledes 
  maa 
  forkaste 
  Teorien 
  om 
  en 
  Skaltransport 
  i 
  større 
  Udstræk- 
  

   ning 
  langs 
  Bunden, 
  ved 
  man 
  sikkert, 
  at 
  der 
  til 
  Stadighed 
  langs 
  Vandoverfladen 
  finder 
  

   en 
  Transport 
  af 
  lette 
  Skaller 
  (overvejende 
  Pulmonaler 
  og 
  Bylhinia) 
  Sted 
  udefter 
  fra 
  

   Bredden 
  eller 
  fra 
  lavt 
  Vand. 
  Wesenberg-Lund 
  (1901, 
  pag. 
  73) 
  angiver, 
  at 
  større 
  

   Snegle 
  om 
  Foraaret 
  dør 
  i 
  stor 
  Mængde, 
  og 
  at 
  disse 
  henraadnende, 
  luftfyldte 
  Snegle 
  

   flyder 
  i 
  Overfladen 
  og 
  føres 
  ind 
  paa 
  Land. 
  Saadanne 
  kan 
  jo 
  sikkert 
  ogsaa 
  føres 
  udefter 
  

   og 
  bundfældes 
  paa 
  dybere 
  Vand. 
  Lignende 
  Iagttagelser 
  har 
  Brockmeier 
  gjort 
  allerede 
  

   i 
  1895 
  og 
  vist 
  denne 
  Transportmaade 
  for 
  baade 
  Lungesnegle, 
  Gællesnegle 
  og 
  Sphærium. 
  

   A. 
  C. 
  Johansen 
  anfører 
  (1902, 
  pag. 
  15) 
  andre 
  Forhold, 
  der 
  medvirker 
  ved 
  Transporten 
  

   udad; 
  saaledes 
  henleder 
  han 
  Opmærksomheden 
  paa 
  de 
  tomme 
  Skaller 
  paa 
  Bredden. 
  

   Disse, 
  der 
  er 
  fyldt 
  med 
  Luft, 
  Jord 
  og 
  Plantelevninger, 
  har 
  Evnen 
  til 
  at 
  flyde. 
  Naar 
  

   Vandet 
  i 
  Søen 
  stiger, 
  og 
  Skallerne 
  flyder 
  om 
  paa 
  Overfladen, 
  kan 
  Blæsten 
  føre 
  disse 
  

   langt 
  ud. 
  Efterhaanden 
  siver 
  Vandet 
  ind, 
  og 
  Luften 
  fortrænges; 
  Skallerne 
  synker 
  til 
  

   Bunds. 
  Paa 
  en 
  lignende 
  Maade 
  kan 
  lette 
  Plantedele 
  transporteres 
  udefter, 
  og 
  saadanne 
  

   findes 
  paa 
  visse 
  Steder 
  af 
  Søbunden 
  i 
  stor 
  Mængde. 
  Wesenberg-Lund 
  (1901, 
  pag. 
  78) 
  

   angiver, 
  at 
  der 
  ud 
  for 
  Kysterne 
  ved 
  Nørreskov, 
  hvor 
  disse 
  skraaner 
  stærkt, 
  paa 
  forholds- 
  

   vis 
  dybt 
  Vand 
  kan 
  findes 
  store 
  Mængder 
  af 
  Blade, 
  Knopskæl 
  og 
  Smaagrene. 
  Jeg 
  selv 
  

   har 
  ved 
  Skrabning 
  i 
  Furesoen 
  og 
  særlig 
  i 
  Farum 
  Sø 
  taget 
  lignende 
  Masser 
  af 
  Plante- 
  

   dele 
  og 
  samtidig 
  deri 
  fundet 
  Skaller 
  af 
  Landsnegle: 
  Helicigona 
  lapicida, 
  Vallonia, 
  Clau- 
  

   silia 
  og 
  Succinea. 
  

  

  En 
  Transport 
  af 
  levende 
  Snegle 
  ved 
  Hjælp 
  af 
  flydende 
  Plantedele 
  eller 
  Dyr 
  (Vand- 
  

   insekter, 
  Flodkrebs, 
  Vade- 
  og 
  Svommefugle) 
  har 
  sikkert 
  mindre 
  Betydning. 
  A. 
  C. 
  

   Johansen 
  (1902, 
  pag. 
  14 
  — 
  15) 
  har 
  efter 
  H. 
  W. 
  Kew 
  givet 
  en 
  Oversigt 
  over 
  disse 
  Trans- 
  

   portmaader. 
  

  

  De 
  aflejrede 
  Skallers 
  Beskaffenhed. 
  

  

  I 
  Plantebæltet 
  er 
  Skallerne 
  ret 
  medtagne, 
  slidte 
  og 
  korroderede, 
  ofte 
  halvt 
  op- 
  

   løste, 
  idet 
  de 
  blandt 
  andet 
  er 
  paavirket 
  af 
  Planterødder 
  og 
  af 
  Alger. 
  I 
  Skalbæltet 
  er 
  

   Skallerne 
  hvide, 
  ofte 
  ganske 
  kridtagtige, 
  saaledes 
  at 
  de 
  let 
  pulveriseres 
  mellem 
  Fingrene. 
  

   Delte 
  Destruktionsfænomen 
  ses 
  smukkest 
  paa 
  [//no-Skallerne. 
  Meget 
  smukke 
  Stykker 
  

   af 
  saadanne 
  omdannede 
  Unio- 
  og 
  Anodonl 
  a-Skaller 
  toges 
  flere 
  Steder 
  paa 
  7 
  — 
  10 
  m 
  samt 
  

   enkelte 
  Steder 
  paa 
  13 
  m; 
  men 
  ogsaa 
  paa 
  Bankerne 
  inde 
  i 
  Vegetationsbæltet 
  kan 
  disse 
  

   lindes 
  (3 
  1/ 
  2 
  — 
  5 
  y 
  2 
  ni). 
  

  

  Ofte 
  omdannes 
  i 
  den 
  ydre 
  Del 
  af 
  Skalbæltet 
  og 
  i 
  en 
  Zone 
  uden 
  for 
  dette 
  Mollusk- 
  

   skallerne 
  I 
  il 
  Brunjærnsten. 
  Dette 
  gælder 
  særlig 
  Skaller 
  af 
  Valvalct, 
  Nerilina, 
  Unio 
  og 
  

   Anodonta, 
  men 
  ogsaa 
  - 
  omend 
  sjældnere 
  -- 
  Bythinia 
  og 
  Pisidier. 
  Ligeledes 
  udskilles 
  

   paa 
  de 
  samme 
  Steder 
  talrige 
  ganske 
  smaa 
  Kugler 
  af 
  rent 
  Brunjærnsten. 
  Vi 
  skylder 
  

  

  