﻿113 
  

  

  staar 
  Vattern. 
  De 
  fleste 
  Arter 
  optræder 
  her 
  først 
  paa 
  ret 
  dybt 
  Vand 
  (8 
  — 
  18 
  m), 
  idet 
  

   der 
  i 
  Soen 
  findes 
  en 
  udpræget 
  Brændings-Zone, 
  hvor 
  de 
  fleste 
  Mollusker 
  ikke 
  kan 
  leve. 
  

   Til 
  Gengæld 
  gaar 
  de 
  alle 
  meget 
  langt 
  ud 
  (til 
  50 
  — 
  60 
  m) 
  uden 
  dog 
  at 
  danne 
  specielle 
  Dyb- 
  

   vandsformer. 
  Grunden 
  til, 
  at 
  Mollusker, 
  der 
  andensteds 
  tilhører 
  det 
  litorale 
  Omraade, 
  

   her 
  kan 
  trænge 
  saa 
  langt 
  ud, 
  er, 
  at 
  Vandet 
  er 
  saa 
  rent, 
  klart 
  og 
  iltholdigt. 
  Vegetationen 
  

   gaar 
  ogsaa 
  ligesom 
  i 
  de 
  schweiziske 
  Søer 
  meget 
  længere 
  ud 
  (til 
  30 
  — 
  50 
  m 
  i 
  Vattern, 
  til 
  

   25 
  — 
  30 
  m 
  i 
  de 
  schweiziske 
  Søer) 
  end 
  hos 
  os, 
  hvor 
  den 
  standser 
  ved 
  ca. 
  8 
  m. 
  For 
  de 
  

   schweiziske 
  Søers 
  Vedkommende 
  mangler 
  som 
  Regel 
  Angivelser 
  om 
  Litoralformernes 
  

   bathymetriske 
  Udbredelse, 
  til 
  Gengæld 
  er 
  Dybvandsomraadet 
  godt 
  undersøgt 
  og 
  An- 
  

   givelserne 
  fyldige 
  angaaende 
  de 
  ejendommelige 
  Dybvandslimnæer 
  og 
  Dybvandspisidier. 
  

  

  Det 
  har 
  i 
  længere 
  Tid 
  været 
  kendt, 
  at 
  der 
  i 
  de 
  mellemeuropæiske 
  Søer 
  paa 
  de 
  større 
  

   Dybder 
  (50 
  — 
  300 
  in) 
  fandtes 
  særlige. 
  Molluskformer, 
  der 
  ikke 
  direkte 
  kunde 
  henføres 
  

   til 
  de 
  ved 
  Bredderne 
  forekommende 
  Arter. 
  Saadanne 
  specielle 
  og 
  ret 
  stærkt 
  omdannede 
  

   Dybvandsformer 
  findes 
  væsentligst 
  inden 
  for 
  Slægterne 
  Limnæa 
  og 
  Pisidium. 
  Ogsaa 
  

   Slægterne 
  Paludina, 
  Valvata 
  og 
  Neritina 
  er 
  repræsenteret 
  paa 
  dybt 
  Vand 
  (35 
  — 
  200 
  m); 
  

   dog 
  er 
  de 
  her 
  forekommende 
  Individer 
  af 
  disse 
  Slægter 
  ikke 
  ret 
  meget 
  omdannede 
  og 
  

   kan 
  derfor 
  forholdsvis 
  let 
  henføres 
  til 
  Arter, 
  der 
  forekommer 
  ved 
  Bredderne; 
  de 
  maa 
  

   derfor 
  betragtes 
  som 
  Varieteter 
  af 
  disse. 
  Andre 
  Slægter, 
  f. 
  Eks. 
  Bythinia, 
  kan 
  i 
  flere 
  

   Søer 
  gaa 
  ud 
  paa 
  dybt 
  Vand 
  uden 
  at 
  forandres 
  videre, 
  i 
  alt 
  Fald 
  ikke 
  saa 
  meget, 
  at 
  man 
  

   har 
  fundet 
  Anledning 
  til 
  at 
  udskille 
  Dybvandsformerne 
  som 
  særlige 
  Varieteter. 
  B. 
  ten- 
  

   taculata, 
  der 
  i 
  Gardasøen 
  gaar 
  ud 
  til 
  60 
  m, 
  faar 
  paa 
  de 
  større 
  Dybder 
  kun 
  en 
  noget 
  mindre 
  

   og 
  tyndere 
  Skal 
  samt 
  en 
  bleg 
  Hud- 
  og 
  Skalfarve. 
  

  

  Hvad 
  Dybvandslimnæerne 
  angaar, 
  da 
  er 
  det 
  Former 
  med 
  smaa 
  tynde 
  Skaller 
  og 
  

   faa 
  Vindinger. 
  De 
  er 
  særlig 
  tilpassede 
  til 
  Livet 
  paa 
  de 
  store 
  Dybder, 
  saaledes 
  har 
  de 
  

   f. 
  Eks. 
  til 
  Stadighed 
  Lungehulen 
  fyldt 
  med 
  Vand 
  og 
  maa 
  optage 
  den 
  heri 
  opløste 
  Ilt 
  

   gennem 
  Lungen, 
  idet 
  de 
  ikke 
  saaledes 
  som 
  de 
  paa 
  ganske 
  lavt 
  Vand 
  levende 
  Individer 
  

   kan 
  komme 
  op 
  til 
  Overfladen 
  og 
  direkte 
  aande 
  atmosfærisk 
  Luft; 
  desuden 
  aander 
  de 
  

   gennem 
  hele 
  Hudoverfladen. 
  Hudaandedrættet 
  (gennem 
  Følere 
  og 
  Forkrop) 
  spiller 
  i 
  

   det 
  hele 
  hos 
  Limnæerne 
  en 
  lige 
  saa 
  stor 
  eller 
  endog 
  større 
  Rolle 
  end 
  Lungeaande- 
  

   drættet. 
  — 
  Det 
  er 
  højst 
  forskelligt 
  paa 
  de 
  forskellige 
  Steder, 
  hvor 
  langt 
  Bredformerne 
  

   gaar 
  ud, 
  og 
  paa 
  hvilke 
  Dybder 
  Dybvandsformerne 
  begynder. 
  Saaledes 
  ser 
  vi, 
  at 
  Lim- 
  

   næa 
  ovala 
  i 
  Ladoga 
  Søen 
  gaar 
  ud 
  til 
  35 
  m 
  og 
  i 
  Vattern 
  til 
  56 
  m 
  uden 
  væsentlig 
  at 
  forandre 
  

   Udseende, 
  og 
  i 
  Vierwaldståttersøen 
  er 
  Varieteten 
  mucronata 
  en 
  enkelt 
  Gang 
  taget 
  paa 
  

   50 
  m. 
  Paa 
  den 
  anden 
  Side 
  træffes 
  Dybvandsformerne 
  L. 
  foreli 
  og 
  profundet 
  i 
  Genfer- 
  

   søen 
  allerede 
  paa 
  30 
  m, 
  ja 
  L. 
  foreli 
  (ved 
  Morges) 
  endog 
  paa 
  15 
  m. 
  Den 
  største 
  Dybde, 
  

   Dybvandsformerne 
  er 
  truffet 
  paa, 
  er 
  280 
  m 
  (L. 
  abyssicola, 
  profunda). 
  

  

  De 
  beskrevne 
  Dybvands-Limnæer 
  er 
  følgende: 
  Limnæa 
  profunda 
  Clessin, 
  L. 
  abys- 
  

   sicola 
  Brot, 
  L. 
  foreli 
  Clessin 
  og 
  L. 
  yunqi 
  Piaget. 
  Der 
  hersker 
  meget 
  delte 
  Meninger 
  om, 
  

   til 
  hvilke 
  Bredformer 
  disse 
  skal 
  henføres. 
  I 
  Almindelighed 
  henføres 
  L. 
  yungi 
  til 
  L. 
  stag- 
  

   nalis 
  L, 
  L. 
  profunda 
  til 
  L. 
  stagnalis 
  var. 
  lacuslris 
  Stud., 
  L. 
  abyssicola 
  og 
  L. 
  foreli 
  til 
  L. 
  

   auricularia 
  L. 
  Piaget 
  (1912) 
  og 
  Roszkowski 
  regner 
  dog 
  L. 
  abyssicola 
  til 
  L. 
  palustris 
  

   Midi. 
  Ganske 
  i 
  Modsætning 
  til 
  andre 
  Malakologer 
  staar 
  Roszkowski 
  (1912, 
  1914 
  a, 
  b) 
  

   med 
  sin 
  Tydning 
  af 
  L. 
  profunda, 
  L. 
  foreli 
  og 
  L. 
  yungi, 
  som 
  han 
  alle 
  3 
  henfører 
  til 
  L. 
  ovata 
  

   Drap.; 
  men 
  da 
  disse 
  Bestemmelser 
  støttes 
  af 
  anatomiske 
  Undersøgelser, 
  er 
  hans 
  Tydning 
  

  

  D. 
  K. 
  I). 
  Vldensk. 
  Sclsl;. 
  Slir., 
  nnturvldemk. 
  og 
  mathem. 
  AM., 
  8. 
  Kække, 
  III. 
  1. 
  15 
  

  

  