﻿136 
  

  

  træffer 
  Ferskvandsfaunaens 
  Dybvandskarakterer 
  vel 
  udviklede, 
  og 
  at 
  den 
  extremt 
  ud- 
  

   dannede 
  Dybvandsfauna 
  findes. 
  Moore's 
  (1903) 
  og 
  andres 
  Studier 
  over 
  Tanganyika- 
  

   søens 
  Fauna 
  giver 
  et 
  ganske 
  lignende 
  Resultat, 
  Endvidere 
  er 
  det 
  kun 
  i 
  denne 
  abys- 
  

   sale 
  Region, 
  at 
  der 
  udvikler 
  sig 
  en 
  artrig 
  Fauna, 
  ene 
  knyttet 
  til 
  denne 
  Region 
  og 
  

   aldrig 
  paavist 
  udenfor 
  den. 
  Der 
  henvises 
  bl. 
  a. 
  blot 
  til 
  de 
  300 
  Arter 
  af 
  Amfipoder, 
  

   der 
  er 
  kendt 
  fra 
  Baykalsøens 
  abyssale 
  Region 
  og 
  til 
  Tanga 
  nyikasøens 
  prosobranche 
  

   Sneglefauna. 
  

  

  Den 
  profunde 
  Region 
  gaar 
  fra 
  c. 
  4 
  — 
  600 
  m 
  og 
  op 
  til 
  50 
  — 
  20 
  m, 
  Det 
  er 
  

   den, 
  der 
  danner 
  Størstedelen 
  af 
  Søbunden 
  i 
  vore 
  større 
  og 
  dybere 
  europæiske 
  Søer, 
  

   og 
  hvis 
  Fauna 
  er 
  blevet 
  studeret 
  af 
  de 
  ovennævnte 
  Forskere. 
  Som 
  rigtig 
  fremhævet 
  

   af 
  Ekman 
  (bl. 
  a. 
  1915 
  p. 
  25) 
  indeholder 
  denne 
  Region 
  nok 
  tilsyneladende 
  mange 
  nye 
  

   Arter. 
  Men 
  gaar 
  man 
  Faunalisterne 
  fra 
  de 
  forskellige 
  Søer 
  efter 
  med 
  Kritik, 
  faar 
  

   man 
  et 
  ganske 
  andet 
  Resultat. 
  For 
  mange 
  af 
  disse 
  Arter 
  bør 
  man 
  formode, 
  at 
  nær- 
  

   mere 
  Undersøgelser 
  vil 
  paavise 
  dem 
  i 
  Lavvandsregionerne; 
  andre 
  er 
  kun 
  biologiske 
  

   Variationer 
  uden 
  arvelig 
  Fixering. 
  Det 
  gælder 
  f. 
  Ex. 
  efter 
  de 
  nyeste 
  Undersøgelser 
  

   Genfersøens 
  profunde 
  Limnæa-ATter. 
  En 
  Del 
  skyldes 
  et 
  i 
  altfor 
  høj 
  Grad 
  specialiseret 
  

   Artsbegreb. 
  Der 
  er 
  Forskere, 
  der 
  har 
  folt 
  sig 
  forpligtede 
  til 
  at 
  ..sørge 
  for-, 
  at 
  hver 
  

   eneste 
  ny 
  undersøgt, 
  dyb 
  Søbund 
  fik 
  sine 
  egne 
  Pisidium-Avter. 
  Hvad 
  de 
  glaciale 
  

   marine 
  Relikter 
  angaar, 
  som 
  maaske 
  bør 
  henregnes 
  til 
  den 
  profunde 
  Region, 
  er 
  flere 
  

   af 
  disse 
  ganske 
  vist 
  stærkt 
  afvigende 
  fra 
  de 
  marine, 
  men 
  Afvigelserne 
  skyldes 
  ikke, 
  

   som 
  Ekman 
  vistnok 
  rigtig 
  fremhæver, 
  Opholdet 
  i 
  den 
  profunde 
  Region, 
  men 
  Over- 
  

   gangen 
  fra 
  Livet 
  i 
  Havet 
  til 
  Livet 
  i 
  Ferskvand. 
  

  

  I 
  Virkeligheden 
  kommer 
  man 
  til 
  det 
  mærkelige 
  Resultat, 
  at 
  Dybder 
  ned 
  til 
  4 
  — 
  

   600 
  m 
  ikke 
  er 
  i 
  Stand 
  til 
  at 
  blive 
  Udviklingscentrer 
  for 
  nye 
  Arter. 
  I 
  hvert 
  Fald 
  

   tyder 
  Faunaen 
  i 
  allé 
  hidtil 
  undersøgte 
  europæiske 
  Soers 
  dybeste 
  Søbunde 
  ikke 
  her- 
  

   paa. 
  Man 
  kan 
  vanskelig 
  danne 
  sig 
  en 
  Forestilling 
  om 
  den 
  Skuffelse, 
  jeg 
  følte, 
  da 
  

   jeg 
  efter 
  to 
  Dage 
  igennem 
  at 
  have 
  travlet 
  over 
  de 
  største 
  Sødybder 
  i 
  Loch 
  Ness 
  

   (250 
  m) 
  ikke 
  fik 
  noget 
  andet 
  Resultat 
  end 
  nogle 
  Oligochæter 
  og 
  ganske 
  faa 
  Ostracoder. 
  

   Jeg 
  mindes 
  levende, 
  hvor 
  stærkt 
  Sir 
  John 
  Murray, 
  af 
  hvem 
  jeg 
  den 
  Gang 
  var 
  ind- 
  

   budt, 
  fremhævede 
  for 
  mig 
  den 
  enorme 
  Forskel 
  mellem 
  Fattigdommen 
  paa 
  Arter 
  i 
  

   Søbunden 
  paa 
  Loch 
  Ness 
  og 
  Artsrigdommen 
  paa 
  Havbunden 
  udenfor. 
  Senere 
  hen, 
  

   da 
  jeg 
  sammen 
  med 
  Forel 
  trawlede 
  over 
  Genfersoens 
  Bund 
  og 
  med 
  Zschokkc 
  o. 
  a. 
  

   over 
  Vierwaldstattersøen, 
  kunde 
  man 
  vel 
  føle 
  sig 
  slaaet 
  over 
  den 
  Rigdom 
  paa 
  Arter 
  

   og 
  Individer, 
  som 
  Skraberen 
  bragte 
  op. 
  Alligevel 
  maatte 
  jeg 
  sige 
  til 
  mig 
  selv, 
  at 
  

   bortset 
  fra 
  et 
  Par 
  Arter 
  har 
  hele 
  Materialet, 
  i 
  hvert 
  Fald 
  loseligt 
  set, 
  Litoralzonens 
  

   Præg. 
  En 
  gennemfort 
  Undersøgelse 
  vil 
  ikke 
  forandre 
  denne 
  Forsteopfattelse 
  kendelig. 
  

  

  Faunaen 
  i 
  denne 
  profunde 
  Region 
  lader 
  sig 
  derfor 
  ikke, 
  som 
  Tilfældet 
  var 
  

   med 
  den 
  abyssale, 
  særlig 
  karakterisere 
  fra 
  Lavvandsfaunaen; 
  mere 
  genførte 
  Under- 
  

   søgelser 
  af 
  de 
  profunde 
  Myggelarver 
  vil 
  maaske 
  dog 
  give 
  et 
  noget 
  andet 
  Resultat. 
  

   Fer 
  de 
  europæiske 
  Søers 
  Vedkommende 
  kan 
  man 
  muligvis 
  fremhæve, 
  at 
  de 
  Former, 
  

   der 
  mest 
  karakteriserer 
  den 
  i 
  de 
  nordligere 
  Soer, 
  er 
  visse 
  af 
  de 
  glaciale 
  marine 
  Re- 
  

   likter, 
  i 
  de 
  mellemeuropæiske 
  Søer 
  Skyggefaunaen 
  med 
  Asellus 
  cavaticus 
  foreli 
  og 
  \iphar- 
  

   gus 
  jmieanus 
  foreli 
  som 
  Hovedformer. 
  Begge 
  Grupper 
  er 
  ikke 
  oprindelig 
  hjemmehørende 
  

   i 
  den 
  profunde 
  Region; 
  den 
  ene 
  stammer 
  fra 
  Havet, 
  den 
  anden 
  fra 
  underjordiske 
  

  

  