﻿137 
  

  

  Vandmasser, 
  men 
  begge 
  har 
  i 
  den 
  profunde 
  Region 
  fundet 
  passende 
  og 
  bedre 
  Livs- 
  

   kaar 
  end 
  i 
  Søernes 
  Lavvandsregion, 
  i 
  hvilken 
  de 
  iøvrigt 
  ingenlunde 
  ganske 
  mangler. 
  

  

  Da 
  jeg 
  i 
  sin 
  Tid 
  sammen 
  med 
  Sir 
  John 
  Murray 
  trawlede 
  i 
  Loch 
  Ness, 
  ved 
  

   jeg, 
  at 
  vi 
  den 
  Gang 
  som 
  Forklaring 
  paa 
  de 
  dybe, 
  europæiske 
  Søbundes 
  Mangel 
  paa 
  

   særlig 
  Fauna 
  fremsatte 
  den 
  samme 
  Formodning 
  som 
  den, 
  jeg 
  ser 
  Ekman 
  har 
  fremsat 
  

   (1915 
  p. 
  27), 
  at 
  de 
  europæiske 
  Soer 
  er 
  altfor 
  unge 
  til, 
  at 
  vi 
  kan 
  vente, 
  at 
  de 
  profunde 
  

   Livsvilkaar 
  skulde 
  kunne 
  have 
  skabt 
  en 
  Egenfauna. 
  I 
  Følge 
  De 
  Geers 
  Undersøgelser 
  

   skal 
  Vatterns 
  Ferskvandsfauna 
  ikke 
  kunne 
  sættes 
  til 
  en 
  Alder 
  af 
  over 
  9000 
  Aar. 
  

  

  Den 
  sublitorale 
  Region 
  gaar 
  fra 
  50 
  — 
  20 
  m 
  til 
  noget 
  udenfor 
  Vegeta- 
  

   tionszonens 
  Ophør. 
  I 
  de 
  forskellige 
  Søer 
  gaar 
  Vegetationen 
  ned 
  til 
  forskellige 
  Dybder. 
  

   I 
  Vattern 
  skal 
  Characeezonen 
  gaa 
  helt 
  ud 
  til 
  mindst 
  30 
  m 
  (Ekmann 
  1915, 
  pag. 
  161). 
  

   I 
  Bodensø, 
  Genfersø 
  og 
  Luganersø 
  omtrent 
  til 
  samme 
  Dybde; 
  i 
  de 
  fleste 
  andre 
  under- 
  

   søgte 
  europæiske 
  Søer 
  til 
  15 
  m 
  mindre. 
  Nedadtil 
  er 
  Regionen 
  vistnok 
  bedst 
  karakteri- 
  

   seret 
  ved, 
  at 
  50 
  m 
  er 
  den 
  yderste 
  Grænse, 
  hvortil 
  Molluskerne, 
  naar 
  Pisidierne 
  und- 
  

   tages, 
  gaar 
  ud 
  i 
  Søerne; 
  i 
  de 
  fleste 
  og 
  navnlig 
  i 
  de 
  baltiske 
  Søer 
  standser 
  de 
  længe 
  

   forinden. 
  Rigelig 
  Repræsentation 
  af 
  Najader, 
  især 
  Unio, 
  og 
  af 
  Ferskvandets 
  Gælle- 
  

   snegle, 
  særlig 
  Valvata, 
  er 
  maaske 
  det 
  Element, 
  der 
  bedst 
  karakteriserer 
  denne 
  Region. 
  

   Mollusklivet 
  i 
  Forbindelse 
  med 
  Manglen 
  af 
  Vegetation 
  medfører 
  visse 
  for 
  denne 
  Re- 
  

   gions 
  Bundarter 
  karakteristiske 
  Ejendommeligheder 
  (se 
  senere). 
  

  

  Litoralregionen 
  gaar 
  fra 
  Vegetationens 
  yderste 
  Grænser 
  til 
  øverste 
  normale 
  

   Vandstandslinie. 
  Den 
  lader 
  sig 
  yderligere 
  inddele, 
  dels 
  i 
  Brændingszonen 
  og 
  det 
  rolige 
  

   Vands 
  Zone 
  (Bugter, 
  Vige), 
  dels 
  efter 
  Planterne 
  i 
  forskellige 
  Bælter. 
  I 
  de 
  Heste 
  baltiske 
  

   Søer 
  vil 
  man 
  kunne 
  adskille 
  et 
  Scirpus-Phragmites-TZælte, 
  et 
  Poiamogeton-Bælte, 
  de 
  

   submerse 
  Planters 
  Bælte 
  (væsentlig 
  Characeer 
  og 
  Elodea) 
  og 
  yderst 
  et 
  i 
  Almindelighed 
  

   ret 
  svagt 
  udviklet 
  Cladophoracee-Bæ\te. 
  

  

  Det 
  forekommer 
  mig, 
  at 
  der 
  i 
  enhver 
  Sø 
  med 
  Dybder 
  paa 
  over 
  ca. 
  20 
  — 
  30 
  m, 
  

   særlig 
  beliggende 
  i 
  den 
  tempererede 
  og 
  vistnok 
  ogsaa 
  i 
  den 
  tropiske 
  Zone, 
  altid 
  maa 
  

   være 
  to 
  ret 
  skarpt 
  markerede 
  Linier: 
  Vegetationens 
  yderste 
  Grænselinie 
  og 
  den 
  Linie, 
  

   der 
  angiver 
  de 
  yderste 
  Grænser 
  for 
  Mollusklivet, 
  bortset 
  fra 
  Pisidier. 
  Disse 
  Linier 
  vil 
  

   det 
  formentlig 
  være 
  naturligt 
  at 
  anvende 
  som 
  Grænselinie 
  mellem 
  den 
  profunde, 
  den 
  

   sublitorale 
  og 
  litorale 
  Region. 
  

  

  Mange 
  vil 
  muligvis 
  anse 
  det 
  for 
  ganske 
  unaturligt 
  at 
  forskyde 
  Grænsen 
  for 
  den 
  

   profunde 
  Region 
  helt 
  op 
  til 
  20 
  m. 
  Jeg 
  har 
  gjort 
  dette 
  af 
  Hensyn 
  til 
  alle 
  saadanne 
  

   Soer, 
  hvis 
  Dybder 
  ikke 
  overstiger 
  ca. 
  50 
  m, 
  f. 
  Eks. 
  Hovedmassen 
  af 
  de 
  baltiske 
  Søer. 
  

   Det 
  vil 
  af 
  dette 
  Arbejde 
  frenigaa, 
  at 
  det, 
  der 
  karakteriserer 
  disse 
  Søer, 
  er 
  de 
  udenfor 
  

   ca. 
  20 
  m 
  beliggende 
  store, 
  svagt 
  heldende, 
  gytjedækkede 
  Flader 
  uden 
  Vegetion. 
  Disse 
  

   Flader 
  har 
  i 
  langt 
  højere 
  Grad 
  Karaktertræk 
  fælles 
  med 
  de 
  store, 
  dybe 
  Søers 
  pro- 
  

   funde 
  Region, 
  end 
  man 
  skulde 
  tro. 
  Paa 
  Grund 
  af 
  de 
  baltiske 
  Søers 
  ringe 
  Gennem- 
  

   sigtighed 
  er 
  Mørket 
  paa 
  30 
  — 
  40 
  m 
  i 
  disse 
  Søer 
  vistnok, 
  navnlig 
  i 
  Sommerhalvaaret, 
  

   ikke 
  synderlig 
  mindre 
  end 
  paa 
  flere 
  Hundrede 
  m 
  i 
  større 
  Søer. 
  Da 
  Bundstromme 
  

   rimeligvis 
  næsten 
  ganske 
  mangler, 
  deres 
  Virkninger 
  er 
  i 
  alt 
  Fald 
  aldrig 
  paavist, 
  er 
  der 
  

   her 
  snarere 
  mere 
  Ro 
  end 
  i 
  de 
  store 
  Søers 
  større 
  Dyb. 
  Svingningerne 
  i 
  Aarstempera- 
  

   turen 
  er 
  ikke 
  nær 
  saa 
  forskellige 
  i 
  de 
  to 
  Slags 
  Søer, 
  som 
  man 
  skulde 
  tro. 
  Ved 
  Bunden 
  

   af. 
  Furesø 
  (36 
  m) 
  svinger 
  Temperaturen 
  i 
  Aarets 
  Løb 
  (1906 
  — 
  1907) 
  normalt 
  kun 
  fra 
  

  

  l>. 
  K. 
  D. 
  Vldensk.Sclsli. 
  SUr., 
  nnturvldcnslt. 
  oy 
  ninthcin. 
  AM., 
  8. 
  Række, 
  III. 
  1. 
  18 
  

  

  